КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
_________________________
 
ПОСТАНОВА
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И
 
справа № 759/13766/17                        Головуючий у 1-й інстанції суддя: Миколаєць І.Ю.
 
19 січня 2021 року                                                                                                          м. Київ
 
Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ :
судді-доповідача - Саліхова В.В.
суддів: Вербової І.М., Шахової О.В., 
секретаря судового засідання: Сидоренко А.Д.,
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційні скарги Акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» та ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 25 лютого 2020 року в справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» про стягнення коштів,
 
ВСТАНОВИВ:
 
У вересні 2017 року ОСОБА_2 звернулась до суду із позовом до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» та просила: 
- розірвати договори банківського вкладу №SAMDN80000734758071 та №SAMDN25000737649367, що були укладені між ОСОБА_2 та ПАТ «ПриватБанк»;
- стягнути з ПАТ КБ «ПриватБанк» суму невиконаних грошових зобов`язань за укладеними депозитними договорами у розмірі 106 193, 97 доларів США в гривні за курсом Національного Банку України на момент виконання рішення;
- вирішити питання про розподіл судових витрат. 
Ухвалою Святошинського районного суду міста Києва постановленою 17.02.2020 задоволено клопотання представника позивача: позовну заяву ОСОБА_2 до ПАТ КБ «Приватбанк» про стягнення коштів у частині розірвання договору банківського вкладу №SAMDN80000734758071 укладеного 22.04.2013 та у частині розірвання договору банківського вкладу №SAMDN25000737649367, укладеного 13.09.2013, залишено без розгляду.
Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 25 лютого 2020 року позов задоволено частково. Стягнуто з ПАТ КБ «Приватбанк» на користь ОСОБА_2 заборгованість за договором банківського вкладу №SAMDN25000737649367 укладеного 13.09.2013 у розмірі 50 000,00 доларів США. Стягнуто з ПАТ КБ «Приватбанк» на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 8000,00 грн. У задоволенні інших вимог - відмовлено.
В апеляційній скарзі АТ КБ «Приватбанк»просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог та ухвалити нове про відмову в задоволенні вимог.
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/2042/2021	
Посилаються на неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права та на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи.
В обґрунтування своїх доводів вказують, що внаслідок укладання 17.11.2014 між ПАТ КБ «Приватбанк» та ТОВ Фінансова компанія «Фінілон» договору про переведення боргу з подальшим укладанням 18.11.2014 Додаткової угоди до цього договору, Банк не несе будь-яких зобов`язань за таким договором банківського вкладу, а ТОВ ФК «Фінілон»є новим боржником за договором банківського вкладу. Відповідне оголошення було розміщене на сайті банку та ОСОБА_2 не надала будь-яких письмових заперечень щодо нього та факту переведення боргу на ТОВ ФК «Фінілон».
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2  просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог та ухвалити нове про задоволення позовних вимог, стягнути з відповідача витрати на розгляд справи, які складаються з судового збору та витрат на правову допомогу.
Посилаються на не вірне дослідження доказів та на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи.
В обґрунтування своїх доводів вказує, що на заяві від 23.07.2013 про розірвання договору №SAMDN80000734758071 від 22.04.2013 стоїть не її підпис та вона не зверталася до банку із відповідною заявою та кошти за даним договором не були виплачені. 
Вказує на те, що факт списання коштів з рахунку або їх виплати може підтверджуватися лише видатковим касовим ордером чітко регламентованої форми, який не було долучено до матеріалів справи.
Зазначає, що в тексті позовної заяви міститься розрахунок заборгованості відповідача зі сплати відсотків, що в свою чергу є вичерпною інформацією про період за який відсотки сплачувалися та час з якого відсотки перестали сплачуватися.  
У судовому засіданні представник  ОСОБА_2 - ОСОБА_1 підтримала апеляційну скаргу свою в повному обсязі з підстав наведених в ній та просила останню задовольнити. Заперечувала проти апеляційної скарги банку та просила залишити її без задоволення.
Представник АТ КБ «Приватбанк» - Куценко О.В. підтримав свою апеляційну скаргу в повному обсязі, просив відмовити в задоволенні позовних вимог. Заперечував у задоволенні апеляційної скарги позивача.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга АТ КБ «Приватбанк» не підлягає задоволенню, а апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає задоволенню.
Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що вимоги позивача стосовно зобов`язання відповідача з виконання умов договору №SAMDN80000734758071 від 22.04.2013 є недоведеними.
Позивачем за договором №SAMDN25000737649367 не надано інформації про період за який відсотки сплачувались та час з якого вона перестала отримувати відсотки, а тому суд позбавлений можливості визначення періоду та розміру несплачених відсотків.
Вимога позивача про повернення їй суми вкладу є законною і такою, що підлягає задоволенню.
З таким висновком суду не може погодитись колегія суддів, враховуючи наступне.
Згідно з ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відповідно до ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
При розгляді справи в суді апеляційної інстанції встановлено та вбачається із матеріалів справи, що 22.04.2013 ОСОБА_2 та Публічне акціонерне товариство Комерційний Банк «ПриватБанк» уклали договір депозиту, №SAMDN80000734758071 вклад «Стандарт». Зазначений договір було укладено у відділенні ПАТ КБ «ПриватБанк» у м. Сімферополь, АР Крим на наступних умовах:
-термін оформлення внеску: 92 дні по 22.07.2013 рік включно;
- для обслуговування платежів по договору у ПАТ КБ «ПриватБанк» було відкрито особовий рахунок на який був зарахований внесок;
- розмір даного внеску склав 30 000 (тридцять тисяч) доларів США;
- розмір відсотків за даним договором склав 8% річних, для зарахування відсотків за вкладом було відкрито картковий рахунок, період нарахування відсотків за вкладом - 1 місяць.
Згодом, 13.09.2013 ОСОБА_2 та Публічне акціонерне товариство Комерційний Банк «ПриватБанк» уклали договір депозиту, №SAMDN25000737649367 вклад «Стандарт». Зазначений договір було укладено у віддаленні ПАТ КБ «ПриватБанк» у м. Сімферополь, АР Крим на наступних умовах:
-термін оформлення внеску: 366 дні по 13.09.2014 року включно;
-для обслуговування платежів по договору у ПАТ КБ «ПриватБанк» було відкрито особовий рахунок на який бувзарахований внесок;
- розмір даного внеску склав 50 000 (п`ятдесят тисяч) доларів США;
- розмір відсотків за даним договором склав 8% річних, для зарахування відсотків за вкладом було відкрито картковий рахунок, період нарахування відсотків за вкладом - 1 місяць.
ОСОБА_2 звернулась 23.07.2013 до відповідача із заявою про розірвання договору №SAMDN80000734758071 від 22.04.2013, залишок коштів на рахунку після закриття склав 0,00 доларів США (а. с. 69,73).
Відповідно до пункту 5 частини першої статті 1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», фінансова послуга - це операції з фінансовими активами, що здійснюються в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, - і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів.
Відповідно до ч. 1 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.
З огляду на визначення договору банківського вкладу, що закріплене в ЦК України та інших нормативно-правових актах, банківський вклад (депозит) - це кошти в готівковій або безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку, які підлягають виплаті вкладнику відповідно до законів України та умов договору (ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність»).
Договір банківського вкладу є реальним, оплатним договором і вважається укладеним з моменту прийняття банком від вкладника або третьої особи на користь вкладника грошової суми (вкладу).
Частиною першою ст. 1059 ЦК України визначено, що договір банківського вкладу укладається у письмовій формі. Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту.
Згідно з п. 1.4 Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними та фізичними особами, затвердженого постановою правління Національного банку України від 03 грудня 2003 року № 516 залучення банком вкладів (депозитів) юридичних і фізичних осіб підтверджується: договором банківського рахунку; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадної книжки; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадного (депозитного) сертифіката; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею іншого документа, що підтверджує внесення грошової суми або банківських металів і відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту.
Відповідно до положень Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої постановою правління Національного банку України від 12 листопада 2003 року № 492 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17 грудня 2003 року за № 1172/8493 (далі - Інструкція № 492), банки відкривають своїм клієнтам за договором банківського вкладу вкладні (депозитні) рахунки (п. 1.8 Інструкції); договір банківського рахунку укладається в письмовій формі; один примірник договору зберігається в банку, а другий - банк зобов`язаний надати клієнту під підпис (п. 1.9 Інструкції); письмова форма договору банківського вкладу вважається дотриманою, якщо внесення грошової суми на вкладний (депозитний) рахунок вкладника підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або іншого документа, що відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) і звичаями ділового обороту; у договорі банківського вкладу, зокрема, зазначаються: вид банківського вкладу, сума, що вноситься або перераховується на вкладний (депозитний) рахунок, строк зберігання коштів (за строковим вкладом), розмір і порядок сплати процентів або доходу в іншій формі, умови перегляду їх розміру, відповідальність сторін, умови дострокового V розірвання договору тощо (п. 1.10 Інструкції).
Пункт 10.1 Інструкції № 492 передбачає порядок відкриття вкладних (депозитних) рахунків фізичним особам. Зокрема, після пред`явлення фізичною особою необхідних документів уповноважений працівник банку ідентифікує цю фізичну особу, після чого між банком і фізичною особою укладається в письмовій формі договір банківського вкладу; після укладення договору банківського вкладу фізична особа вносить або перераховує з іншого власного рахунку кошти на вкладний (депозитний) рахунок, після чого на підтвердження укладення договору банківського вкладу і внесення грошових коштів на вказаний рахунок банк видає фізичній особі ощадну книжку або інший документ, що її замінює і який видається згідно з внутрішніми положеннями банку.
При укладенні договору банківського вкладу та на підтвердження додержання його письмової форми видається касовий документ, який відповідає вимогам Інструкції про касові операції в банках України, затвердженої постановою правління Національного банку України від 14 серпня 2003 року № 337, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 05 вересня 2003 року за № 768/8089.
Згідно з п. 8 Глави 2 «Приймання банком готівки» розділу III «Касові операції банків з клієнтами» Інструкції № 337 після завершення приймання готівки клієнту видається квитанція (другий примірник прибуткового касового документа) або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі. Квитанція або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі, має містити: найменування банку, який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції (у разі здійснення касової операції в післяопераційний час - час виконання операції), а також підпис працівника банку, який прийняв готівку, відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку, засвідчений електронним підписом САБ.
Аналіз зазначених норм матеріального права дозволяє дійти висновку про те, що письмова форма договору банківського вкладу вважається дотриманою, якщо внесення грошової суми на вкладний (депозитний) рахунок вкладника підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або іншого документа, що відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) і звичаями ділового обороту. Зокрема, такий документ повинен містити: найменування банку, який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції (у разі здійснення касової операції в післяопераційний час - час виконання операції), а також підпис працівника банку, який прийняв готівку, та відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку, засвідчений електронним підписом САБ. (Постанова Верховного Суду України від 29 жовтня 2014 року у справі № 6-118цс14).
Згідно з ч. 1, 2 ст. 1060 ЦК України визначено, що договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Договором може бути передбачено внесення грошової суми на інших умовах її повернення. За договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов`язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором.
Відповідно до ст. 1061 ЦК України банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу.
Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Таким чином, за договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов`язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором.
Встановлено, що 22.04.2013 ОСОБА_2 та Публічне акціонерне товариство Комерційний Банк «ПриватБанк» уклали договір депозиту, №SAMDN80000734758071 вклад «Стандарт». Зазначений договір було укладено у відділенні ПАТ КБ «ПриватБанк» у             м. Сімферополь, АР Крим на наступних умовах:
-термін оформлення внеску: 92 дні по 22.07.2013 рік включно;
- для обслуговування платежів по договору у ПАТ КБ «ПриватБанк» було відкрито особовий рахунок на який був зарахований внесок;
- розмір даного внеску склав 30 000 (тридцять тисяч) доларів США;
- розмір відсотків за даним договором склав 8% річних, для зарахування відсотків за вкладом було відкрито картковий рахунок, період нарахування відсотків за вкладом - 1 місяць.
13.09.2013 ОСОБА_2 та Публічне акціонерне товариство Комерційний Банк «ПриватБанк» уклали договір депозиту, №SAMDN25000737649367 вклад «Стандарт». Зазначений договір було укладено у віддаленні ПАТ КБ «ПриватБанк» у м. Сімферополь, АР Крим на наступних умовах:
-термін оформлення внеску: 366 дні по 13.09.2014 року включно;
-для обслуговування платежів по договору у ПАТ КБ «ПриватБанк» було відкрито особовий рахунок на який бувзарахований внесок;
- розмір даного внеску склав 50 000 (п`ятдесят тисяч) доларів США;
- розмір відсотків за даним договором склав 8% річних, для зарахування відсотків за вкладом було відкрито картковий рахунок, період нарахування відсотків за вкладом - 1 місяць.
Пунктом 9 Договору вкладу передбачено, у сторін договору є право розірвати договір достроково сповістивши про це іншу сторону письмово за два банківські дні.
10.06.2017 та 10.07.2017  ОСОБА_2 звернулася із вимогами до ПАО КБ «ПриватБанк» про повернення суми вкладів за вищевказаними договорами та суму нарахованих відсотків.
ПАТ КБ «ПриватБанк» вимоги позивача про повернення суми вкладів не виконав.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що вимоги  ОСОБА_2 про стягнення банківського вкладу №SAMDN80000734758071 та №SAMDN25000737649367 підлягають задоволенню у розмірі 30 000 доларів США та 50 000 доларів США відповідно.
Висновки суду першої інстанції про те, що ОСОБА_2 звернулась 23.07.2013 до відповідача із заявою про розірвання договору №SAMDN80000734758071 від 22.04.2013, залишок коштів на рахунку після закриття склав 0,00 доларів США (а. с. 69,73) не можуть бути прийняті судом апеляційної інстанції.
Частиною 1 статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно з ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.
Згідно з ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Оцінка доказів - завершальний етап процесу доказування. Вона полягає в перевірці судом доброякісності засобів доказування, що має на меті визначити їх доказову силу.
Колегія суддів не вважає заяву ОСОБА_2 від 23.07.2013 та Довідку АТ КБ «ПриватБанк» від 29.11.2018 належними та допустимими доказами у справи, який би підтверджував повернення вкладу позивачу та виконання заяви останньої.
АТ КБ «ПриватБанк» не надано жодних належних та допустимих доказів на підтвердження закриття рахунку по договору вкладу №SAMDN80000734758071 та виплати відсотків по ньому - довідок, детального розрахунку по депозиту.
Крім того, АТ КБ «ПриватБанк» зазначав, що 17.11.2014 між відповідачем та ТОВ Фінансова компанія «Фінілон» було укладено договір про переведення боргу з подальшим укладанням 18.11.2014 Додаткової угоди до цього договору, а тому Банк не повинен нести будь-яких зобов`язань за такими договорами банківського вкладу.
Тим самим відповідач заперечував його обов`язок повернення суми вкладу позивачу, що додатково підтверджує відсутність здійснення відповідних сум АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_2 .
Щодо доводів апеляційної скарги Банку про те, що ТОВ ФК «Фінілон» є новим боржником за договором банківського вкладу, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до ст. 520 ЦК України боржник у зобов`язанні може бути замінений іншою особою (переведення боргу) лише за згодою кредитора, якщо інше не передбачено законом.
Для кредитора має величезне значення, хто виконуватиме зобов`язання, адже різні боржники мають різну платоспроможність, сумлінність та інші індивідуальні характеристики, що прямо впливають не тільки на своєчасність, а й на ймовірність погашення боргу.
Не встановлено, що позивач надавала свою згоду про заміну боржника у зобов`язанні, а тому дані доводи не приймаються колегією суддів.
Відповідно до ч. 2 ст. 1070 ЦК України проценти за користування грошовими коштами, що знаходяться на рахунку клієнта, сплачуються банком у розмірі, встановленому договором, а якщо відповідні умови не встановлені договором, - у розмірі, що звичайно сплачується банком за вкладом на вимогу.
Умовами договору банківського вкладу передбачено його пролонгацію (п. 6 договору) на умовах договору банківського вкладу. При чому, розрахунок процентів на новий строк при продовженні дії договору банківського вкладу здійснюється за процентною ставкою, які діють в банку для продовжених депозитних вкладів.
Згідно вимог ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ст. 599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Відповідно до ч. 2 ст. 1070 ЦК України проценти за користування грошовими коштами, що знаходяться на рахунку клієнта, сплачуються банком у розмірі, встановленому договором, а якщо відповідні умови не встановлені договором, - у розмірі, що звичайно сплачується банком за вкладом на вимогу.
Відповідно до договорів вкладу розмір відсотків на суму вкладу склав 8% річних, для зарахування відсотків за вкладом було відкрито карткові рахунки, період нарахування відсотків за вкладом - 1 місяць.
Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений /договором або законом.
Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства (статті 549, 551, 611 ЦК України).
За наведеного, заборгованість АТ КБ «ПриватБанк» по сумі відсотків за депозитним вкладом склала №SAMDN80000734758071 склала за період з 22.04.2013 (дата укладення договору) по 24 серпня 2017 року (дата звернення до суду із відповідним позовом): 30 000 х 8/100 х 1582/365 = 10 402,19 доларів США;
 та за депозитним вкладом №SAMDN25000737649367 за період з 13.09.2013 (дата укладення договору) по 24 серпня 2017 року (дата звернення до суду із відповідним позовом): 50 000 х 8/100 х 1441/365 = 15 791,78 доларів США.
Таким чином, колегія суддів вважає, що позовні вимоги про стягнення з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_2 заборгованість за відсотками по договорам вкладу правильними.
Відповідно до ч. ч. 1, 5, 6, 7 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.
Разом з тим, АТ КБ «ПриватБанк» не надано доказів на підтвердження своїх вимог повернення коштів позивачу по вкладам та таких не здобуто при розгляді справи в суді апеляційної інстанції, а тому вимоги апеляційної скарги не підлягають задоволенню.
На вищевикладене суд першої інстанції уваги не звернув, у зв`язку з чим дійшов невірних висновків з неповним з`ясуванням усіх обставин справи та порушенням норм матеріального права.
Отже, вимоги апеляційної скарги ОСОБА_2 знайшли своє підтвердження при розгляді справи в суді апеляційної інстанції.
Обґрунтовуючи своє рішення, колегія суддів приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958. Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.
Отже, відповідно до вимог ч. 2 ст. 376 ЦПК України рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового про задоволення позовних вимог в повному обсязі.
Враховуючи вищевикладене та відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з АТ КБ «Приватбанк» на користь ОСОБА_2 підлягає стягненню судовий збір за подачу позовної заяви та апеляційної скарги у розмірі 20 000 грн.
Керуючись ст.ст. 367-368, 371, 374, 376, 381-384, 389-390 ЦПК України, суд -
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» залишити без задоволення.
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 задовольнити.
Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 25 лютого 2020 року скасувати.
Ухвалити нове рішення.
Позов ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» про стягнення коштів задовольнити.
Стягнути з Акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» на користь ОСОБА_2 заборгованість за договорами банківських вкладів №SAMDN80000734758071 від 22 квітня 2013 року та №SAMDN25000737649367 від 13 вересня 2013 року та відсотків у розмірі 106 193,97 доларів США.
Стягнути з Акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» на користь ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 20 000 грн.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції.
 
Повний текст постанови складено 20.01.2021.
 
Головуючий:                                                            В.В. Саліхов

Судді:                                                                        І.М. Вербова

                                                                                  О.В. Шахова