Номер провадження: 22-ц/813/3482/21 
Номер справи місцевого суду: 496/2073/16-ц
Головуючий у першій інстанції Драніков С. М.
Доповідач Погорєлова С. О.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.02.2021 року                                                                 м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Одеського апеляційного суду у складі:
головуючого судді: Погорєлової С.О. 
суддів: Заїкіна А.П., Таварткіладзе О.М.
                        за участю секретаря: Дубрянської Н.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії – Одеського обласного управління Акціонерного товариства «Ощадбанк»у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії – Одеського обласного управління Акціонерного товариства «Ощадбанк» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про дострокове стягнення заборгованості за договором про іпотечний кредит, на рішення Біляївського районного суду Одеської області, постановлене під головуванням судді Дранікова С.М. 10 жовтня 2016 року у м. Біляївка Одеської області, -

встановила:

У червні 2016 року ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії – Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» звернулося до Біляївського районного суду Одеської області з позовом до  ОСОБА_1  та ОСОБА_2  про дострокове стягнення заборгованості за договором про іпотечний кредит(а.с. 2-3).
В обґрунтування позову посилалося на те, що відповідно до договору про іпотечний кредит №581-н від 20 лютого 2006 року, ВАТ «Державний ощадний банк України» надало ОСОБА_1 кредит в сумі 69 306,00 доларів США, зі сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 10,8 % річних з терміном остаточного погашення кредиту не пізніше 20 лютого 2026 року.
20 лютого 2006 року між Банком, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , було укладено договір поруки №1 до кредитного договору №581-н від 20.02.2006 року.
Згідно п.1.1 договору поруки, поручитель зобов`язався перед кредитором відповідати солідарно в повному обсязі за несвоєчасне та повне виконання боржником зобов`язання за кредитним договором №581-н від 20 лютого 2016 року, а також додатковими угодами до нього, що укладені та можуть бути укладеними в майбутньому.
У зв`язку із невиконанням позичальниками своїх зобов`язань перед банком по договору про іпотечний кредит №581–н від 20 лютого 2016 року, розмір заборгованості станом на 01 червня 2016 р. склав 61 656,14 доларів США та 115 812,94 грн. - загальна сума 1 665 949,23 грн. з яких: 55 040,35 доларів США - прострочений основний борг по кредиту; 6 615,79 доларів США - прострочені проценти за користування кредитом за період з 01 березня 2006 р. по 31 травня 2016 р.; 2 225,34 доларів США, що у гривневому еквіваленті становить 55 948,69 грн. - пеня за прострочений основний борг по кредиту за період з 01 червня 2015 р. по 01 червня 2016 р.; 2 237,07 доларів США, що у гривневому еквіваленті становить 56 243,60 грн. - пеня за прострочені проценти по кредиту за період з 01 червня 2015 р. по 01 червня 2016 р.; 144,01 доларів США, що у гривневому еквіваленті становить 3 620,65 грн. - 3% річних від простроченої заборгованості по кредиту за період з 01 червня 2015 р. по 01 червня 2016 р.
Рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 10 жовтня 2016 року позов ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» було задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії - Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» заборгованість за кредитним договором №581-н від 20 лютого 2006 року в розмірі 61 656,14 доларів США та 115 812,94 гривень. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії - Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» судовий збір в розмірі 24 989, 24 гривень. В іншій частині позовних вимог відмовлено (а.с. 63-65).
Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 09 березня 2017 року апеляційну скаргу представника ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії було відхилено. Рішення Біляївського районного суду Одеської області від 10 жовтня 2016 року у частині відмови у позові до ОСОБА_2 залишено без змін (а.с. 113-116).
Постановою Верховного Суду від 28 серпня 2019 року касаційну скаргу ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» задоволено частково. Ухвалу апеляційного суду Одеської області від 09 березня 2017 року в частині вимог ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» до ОСОБА_2 про дострокове стягнення заборгованості за договором про іпотечний кредит скасовано, справу в цій частині передано на новий апеляційний розгляд (а.с. 158-162).
Таким чином, колегією суддів розглядаються позовні вимоги ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» в частині стягнення заборгованості з поручителя за кредитним договором - ОСОБА_2 .
В апеляційній скарзі представник ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії – Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк»просить рішення суду скасувати в частині відмови в задоволенні позову щодо стягнення заборгованості з ОСОБА_2 , ухвалити в цій частині нове рішення, яким позов задовольнити, стягнути в рівних частках судових збір з відповідачів, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Так, на думку апелянта, судом першої інстанції не було враховано, що, звернувшись до боржника та його поручителя з вимогою про дострокове виконання кредитного зобов`язання, забезпеченого порукою, банк змінив строк виконання основного зобов`язання, у зв`язку із чим, встановлений статтею 559 ЦК України строк для звернення до суду з вимогою щодо стягнення заборгованості з поручителя обчислюється від цієї дати, тому апелянт вважає, що банком не пропущено шестимісячного строку для такого звернення, оскільки з даним позовом банк звернувся на 32 день після вручення поручителю вимоги про дострокового виконання кредитного зобов`язання. Крім того, посилався на те, що у разі пред`явлення банком вимог до поручителя більше ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов`язання у відповідності до вимог частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється у частині певних щомісячних зобов`язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку, у зв`язку із чим вважав, що не можна вважати поруку припиненою в частині невиконання боржником окремих зобов`язань за кредитним договором про погашення кредиту до збігу шестимісячного строку з моменту виникнення права вимоги про виконання відповідної частини зобов`язань(а.с. 69-71).
Сторони у справі, відповідно до вимог ст.ст. 128, 130 ЦПК України, про час, дату і місце слухання справи 02 лютого 2021 року сповіщались належним чином, у судове засідання не з`явилися, про причини неявки суд не повідомили, клопотань про проведення судового засідання в режимі відеоконференції, через обмеження доступу до зали судового засідання Одеського апеляційного суду внаслідок поширення в Україні коронавірусної інфекції COVID-19, не подавали.
Згідно із ч. 2 ст. 372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Виходячи з вищевказаного, враховуючи строки розгляду справи, баланс інтересів сторін у якнайскорішому розгляді справи, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності її учасників.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши наведені у апеляційній скарзі доводи, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга представника ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії – Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. 
Як вбачається з матеріалів справи, 20 лютого 2006 року між ВАТ «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_1 було укладено договір про іпотечний кредит (далі – кредитний договір) № 581-н, відповідно до умов якого останній отримав кредит у розмірі 69 306,00 доларів США, строком до 20 лютого 2026 року, зі сплатою 10,8 % річних.
На забезпечення виконання ОСОБА_1 зобов`язань за вказаним кредитним договором, 20 лютого 2006 року, між банком та ОСОБА_2 було укладено договір поруки № 1, відповідно до умов якого остання несе солідарну відповідальність з позичальником перед кредитором за порушення виконання зобов`язань за кредитним договором.
Пунктом 1.5 кредитного договору передбачено, що позичальник зобов`язався сплачувати?проценти за користуванням кредитом щомісячно до останнього робочого числа місяця, наступного за звітом, здійснювати погашення кредиту та сплачувати нараховані банком проценти ануїтетними платежами у розмірі 716,00 доларів США шляхом внесення готівки до каси банку або шляхом безготівкових перерахувань, починаючи з березня 2006 року на відповідні позичкові рахунки позичальника, відкриті у філії – Одеського обласного управління ВАТ «Ощадбанк». Сплату останнього ануїтетного платежу позичальник мав здійснити 20 лютого 2026 року.
Пунктом 4.2.2 кредитного договору передбачено, що при виникненні простроченої заборгованості за кредитом чи процентів більш?ніж 2 місяця, а також у інших випадках, передбачених цим договором, Банк має право вимагати дострокового повернення кредиту, нарахованих процентів та інших платежів за цим договором, та стягнути заборгованість за цим договором у примусовому порядку, у тому числі, шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором.
Відповідно до пункту 5.2 кредитного договору, за порушення взятих на себе зобов`язань із повернення основної суми кредиту та своєчасної сплати процентів за користування кредитом, комісійних винагород та інших платежів за цим договором, позичальник зобов`язується сплатити на користь банку пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного Банку України, яка діяла на період, за який сплачується пеня, від суми платежу, за кожний день прострочення.
У зв`язку із неналежним виконанням ОСОБА_1 своїх зобов`язань за договором від 20 лютого 2016 року № 581-н, станом на 01 червня 2016 року утворилась заборгованість у розмірі 61 656,14 доларів США та 115 812,94 грн, із яких: заборгованість за кредитом – 55 040,35 доларів США, заборгованості за відсотками за користування кредитом за період з 01 березня 2006 року по 31 травня 2016 року – 6 615,79 доларів США; пені за заборгованість за кредитом за період з 01 червня 2015 року по 01 червня 2016 року – 2 225,34 доларів США, що еквівалентно 55 948,69 грн; пені за прострочені відсотки за кредитом за період з?01 червня 2015 року по 01 червня 2016 року – 2 237,07 доларів США (56 243,60 грн); 3 % річних від простроченої заборгованості за кредитом за період з 01 червня 2015 року по 01 червня 2016 року – 144,01 доларів США (3 620,65 грн).
Крім того, з матеріалів справи вбачається, що останній платіж ОСОБА_1 здійснив у період з 17 березня 2009 року по 01 квітня 2009 року, та з 01 червня 2009 року почалося прострочення останнім сплати відсотків, відповідно до умов кредитного договору (прострочив платіж понад 2 місяці).
Відповідно до частин першої та другої статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Статтями 525, 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або до інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до статті 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, порукою.
Відповідно до частини першої статті 553 ЦК України, поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.
Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частини перша, друга статті 554 ЦК України).
Припинення поруки пов`язане, зокрема, із закінченням строку її чинності.
За змістом частини четвертої статті 559 ЦК України поруки припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя.
Вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов`язання за договором повинно бути пред`явлено в судовому порядку в?межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов`язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами). У разі пред`явлення банком вимог до поручителя більш ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов`язання, в силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобов`язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку.
Аналогічний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 червня 2018 року у справі № 408/8040/12 (провадження № 14-145цс18).
Колегія суддів враховує, що умовами кредитного договору передбачено повернення кредиту та процентів за користування кредитом шляхом сплати щомісячного платежу (пункт 1.5 договору).
Із наданого позивачем розрахунку кредитної заборгованості вбачається, що останній платіж боржник здійснив у період з 17 березня 2009 року по 01 квітня 2009 року, з позовом до поручителя банк звернувся 16 червня 2016 року, тобто поза межами шестимісячного строку з моменту настання строку погашення чергового платежу.
Однак, строк дії кредитного договору діє до 20 лютого 2026 року, який сторони погодили, підписавши 20 лютого 2006 року кредитний договір та договір поруки. До суду з позовом про стягнення кредитного боргу кредитор звернувся у межах строку дії кредитного договору та договору поруки – у червні 2016 року.
13 травня 2016 року Банк звернувся до поручителя з вимогою про дострокове виконання кредитного зобов`язання, забезпеченого порукою, тобто, позивач змінив строк виконання основного зобов`язання, у зв`язку із чим, встановлений статтею 559 ЦК України строк для звернення до суду з вимогою щодо стягнення заборгованості з поручителя обчислюється від цієї дати, а тому колегія суддів вважає, що банком не пропущено шестимісячного строку для такого звернення, оскільки з даним позовом ПАТ «Державний ощадний банк України» звернувся на 32 день після вручення поручителю вимоги про дострокового виконання кредитного зобов`язання. 
У разі пред`явлення банком вимог до поручителя більше ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов`язання в силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України, порука припиняється в частині певних щомісячних зобов`язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку. Разом із тим, правовідносини поруки за договором не можна вважати припиненими в іншій частині, яка стосується відповідальності поручителя за невиконання боржником окремих зобов`язань за кредитним договором про погашення кредиту до збігу шестимісячного строку з моменту виникнення права вимоги про виконання відповідної частини зобов`язань, та в частині вимог про дострокове погашення кредитних коштів.
Таким чином, колегія суддів доходить виновку, що оскільки кредитним договором передбачено виконання основного зобов`язання шляхом здійснення щомісячних платежів (згідно з графіком), колегія суддів доходить до виновку, що порука ОСОБА_2   не припинилась за окремими платежами. 
Враховуючи, що позов був пред`явлений 16 червня 2016 року, колегія суддів вважає, що з поручителя ОСОБА_2   на користь позивача підлягає стягненню прострочена (за період з 01 січня 2016 року по 01 червня 2016 року) заборгованість за кредитним договором за шість місяців до звернення до суду, що відповідно до розрахунку заборгованості, наданого банком, становить загальну суму у розмірі 8 721, 02 доларів США, яка складається з: 4 296 доларів США - тіло кредиту (сума отримана шляхом множення ануїтентного щомісячного платежа у розмірі 716 доларів США на 6 місяців, що передують зверненню до суду); 2 468, 68 доларів США - відсотки за користування кредитними коштами; 796, 86 доларів США - пеня за прострочений основний борг по кредиту; 1 039, 64 доларів США - пеня за прострочені проценти за користування кредитом; 119, 84 доларів США - 3% річних від простроченої заборгованості по кредиту (нижче наведений розрахунок відсотків за користування грошовими коштами).
Розрахунок
відсотків за користування грошовими коштами.
Боргові періоди:
Сума заборгованості	Валюта	Дата початку розрахунку	Дата закінчення розрахунку	
8601.18	длр.	01.01.2016	01.06.2016	

Дата початку нарахування:01.01.2016.
Дата закінчення нарахування:01.06.2016.
Відсоткова ставка:3% річних.
Розраховується за формулою:
[Відсотки] = [Сума боргу] [Процентна ставка] / 100% / 365 днів [Кількість днів]

Дата початку	Дата закінчення	Кількість днів	Сума боргу	Відсоткова ставка	Відсотки	
01.01.2016	01.06.2016	153	240 256.76	3	3 013.06	
Всього:	  	153	  	  	3 013.06	

Всього: сума відсотків за користування грошовими коштами за період з 01 червня 2016 року по 01 червня 2016 року складає 3 013, 06 грн., що станом на 01 червня 2016 року складало 119, 84 доларів США (3 013, 06:25, 1416 = 119, 84 доларів США).
Що стосується необхідності стягнення заборгованості саме у іноземній валюті, то колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до статті 99 Конституції України, грошовою одиницею України є гривня.
При цьому, Основний Закон не встановлює заборони щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав.
Відповідно до статті 192 Цивільного кодексу України, іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.
Отже, відповідно до чинного законодавства, гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України.
Згідно зі статтею 524 Цивільного кодексу України, зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.
Відповідно до статті 533 Цивільного кодексу України, грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях.
Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.
Аналіз наведених правових норм свідчить про те, що гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті.
Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України.
Заборони на виконання грошового зобов`язання в іноземній валюті, у якій воно зазначено у договорі, чинне законодавство не містить.
Отже, у разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику.
Тому як укладення правочинів, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству.
Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті. При цьому, з огляду на положення частини першої статті 1046 Цивільного кодексу України, а також частини першої статті 1049 Цивільного кодексу України, належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України.
Зазначення судом у своєму рішенні двох грошових сум, які необхідно стягнути з боржника, вносить двозначність до розуміння суті обов`язку боржника, який може бути виконаний примусово. У разі зазначення у судовому рішенні про стягнення суми коштів в іноземній валюті з визначенням еквівалента такої суми у гривні стягувачеві має бути перерахована вказана у резолютивній частині судового рішення сума в іноземній валюті, а не її еквівалент у гривні.
Аналогічні висновки Верховного Суду про можливість ухвалення судом рішення про стягнення боргу в іноземній валюті містяться у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 у справі № 761/12665/14-ц, від 16 січня 2019 у справах № 373/2054/16-ц, № 464/3790/16-ц та від 23 жовтня 2019 у справі № 723/304/16-ц.
При вказаних обставинах, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції не в повній мірі визначився з характером спірних правовідносин, що, відповідно, призвело до неправильного вирішення справи, у зв`язку із чим рішення Біляївського районного суду Одеської області від 10 жовтня 2016 року,в частині позовних вимог ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» про стягнення заборгованості з поручителя за кредитним договором ОСОБА_2 , підлягає скасуванню із постановленням нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог Банку.
Згідно п.п. 1-3 ч.1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.
Також, на підставі положень ст. 141 ЦПК України, колегія суддів доходить до висновку про необхідність стягнення з  ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії – Одеського обласного управління Акціонерного товариства «Ощадбанк»суму судового збору, пропорційно задоволених позовних вимог, у розмірі 3 886, 83 гривень.
Керуючись ст. ст. 374, 375, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, колегія суддів, -

постановила:

Апеляційну скаргу представника Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії – Одеського обласного управління Акціонерного товариства «Ощадбанк» – задовольнити частково.
Рішення Біляївського районного суду Одеської області від 10 жовтня 2016 року - скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог  Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії – Одеського обласного управління Акціонерного товариства «Ощадбанк» до ОСОБА_2 про дострокове стягнення заборгованості за договором про іпотечний кредит.
Постановити у цій частині нове судове рішення.
Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії – Одеського обласного управління Акціонерного товариства «Ощадбанк» до ОСОБА_2 про дострокове стягнення заборгованості за договором про іпотечний кредит - задовольнити частково.
Стягнути з  ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН: НОМЕР_1 , паспорт серії НОМЕР_2 , виданий Біляївським РВ УМВС України в Одеській області, проживає за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь Публічного акціонерного товариства „Державний ощадний банк України” в особі Філіі - Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» (65014, м. Одеса, вул. Базарна, 17, р/р НОМЕР_3 в ФООУ АТ «Ощадбанк», МФО 328845) заборгованість за кредитним договором №581-н від 20 лютого 2006 року в розмірі 8 721, 02 доларів США, яка складається з: 4 296 доларів США - тіло кредиту; 2 468, 68 доларів США - відсотки за користування кредитними коштами; 796, 86 доларів США - пеня за прострочений основний борг по кредиту; 1 039, 64 доларів США - пеня за прострочені проценти за користування кредитом; 119, 84 доларів США - 3% річних від простроченої заборгованості по кредиту.
Стягнути з  ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН: НОМЕР_1 , паспорт серії НОМЕР_2 , виданий Біляївським РВ УМВС України в Одеській області, проживає за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь Публічного акціонерного товариства „Державний ощадний банк України” в особі Філії - Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» (65014, м. Одеса, вул. Базарна, 17, р/р НОМЕР_3 в ФООУ АТ «Ощадбанк», МФО 328845) суму судового збору, пропорційно задоволених позовних вимог, у розмірі 3 886, 83 гривень.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку за правилами ст. 389 ЦПК України.
Повний текст судового рішення складений 05 березня 2021 року.

      Головуючий                                                               С.О. Погорєлова 

Судді                                                                  А.П. Заїкін

        О.М. Таварткіладзе