УХВАЛА

04 лютого 2021 року 
м. Київ
справа № 300/666/20
адміністративне провадження № К/9901/2088/21
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача Дашутіна І. В.,
суддів - Шишова О. О., Яковенка М. М.,
перевіривши касаційну скаргу Головного управління ДПС в Івано-Франківській області на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від                      26 травня 2020 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 16 листопада 2020 року у справі №300/666/20 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС в Івано-Франківській області про визнання протиправними та скасування вимог про сплату боргу (недоїмки), -
у с т а н о в и в :
ОСОБА_1 звернувся в суд з адміністративним позовом до Головного управління ДПС в Івано-Франківській області про визнання протиправними та скасування вимог про сплату боргу (недоїмки) від 12 листопада 2019 року №Ф-1398-25У в сумі              5508,36 гривень і від 11 травня 2019 року №Ф-1398-25У в сумі 28973,80 гривень.
Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач в порушення норм Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», 11 травня 2019 року і 12 листопада 2019 року сформував та скерував позивачу протиправні вимоги про сплату боргу (недоїмки) №Ф-1398-25У від 11 травня 2019 року в сумі 28973,80 гривень та №Ф-1398-25У від 12 листопада 2019 року в сумі 5508,36 гривень. За доводами ОСОБА_1 з 07 листопада 2018 року і по даний час він перебуває у трудових відносинах із ТОВ «Підшипникінструмент», а до вказаного періоду був працевлаштований на посаді директора у ТзОВ «Паваскомплект», у зв`язку із чим роботодавці щомісяця сплачували за нього, як за застраховану особу, єдиний внесок у відповідному розмірі. Також відмітив, що з 2016 року він не займається підприємницькою діяльністю, яка припинена 28 лютого 2020 року, і прибутку від здійснення підприємницької діяльності за коментований період позивач не отримував. А тому, на переконання ОСОБА_1 , жодної заборгованості перед відповідачем по сплаті єдиного внеску немає. Свої вимоги обґрунтовує правовою позицією, визначеної Верховним Судом у постанові від 04 грудня 2019 року у справі №440/2149/19. Зазначив, що особа, яка зареєстрована як фізична особа-підприємець, проте господарську діяльність не веде та доходи не отримує, зобов`язана сплачувати єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування не нижче розміру мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу лише за умови, що така особа не є найманим працівником. В іншому випадку (якщо особа є найманим працівником), така особа є застрахованою і платником єдиного внеску за неї є її роботодавець, а мета збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування досягається за рахунок його сплати роботодавцем. Додатково позивач наголосив, що ні Головне управління Державної податкової служби в Івано-Франківській області, а ні Івано-Франківський міський відділ ДВС Південно-Західного міжрегіонального управління юстиції                      (м. Івано-Франківськ) не повідомляли його про наявність оскаржуваних вимог.
Івано-Франківським окружним адміністративним судом ухвалою від 27 березня             2020 року визнано поважними причини пропуску строку звернення до суду та поновлено ОСОБА_1 строк відповідного звернення із позовною заявою, та на підставі статей 260-261 Кодексу адміністративного судочинства України відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та виклику сторін за наявними у справі матеріалами.
Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 26 травня            2020 року, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 16 листопада 2020 року, позов задоволено частково. Визнано протиправною та скасовано вимогу Головного управління ДФС в Івано-Франківській області від 11 травня 2019 року №Ф-1398-25У про сплату                  ОСОБА_1 боргу (недоїмки) з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в частині суми нарахованого єдиного соціального внеску (за період січень-лютий 2016 року в сумі 606,32 гривень, листопад-грудень 2018 року в сумі 1638,12 гривень та І квартал 2019 року в сумі 2754,18 гривень) в загальному розмірі 4998,62 грн. Визнано протиправною та скасовано вимогу Головного управління ДПС в Івано-Франківській області від 12 листопада 2019 року №Ф-1398-25У про сплату ОСОБА_1 боргу (недоїмки) з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в розмірі 5508,36 гривень (п`ять тисяч п`ятсот вісім гривень тридцять шість копійок). У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Не погоджуючись із зазначеними рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, відповідач звернувся до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду з вказаною касаційною скаргою. 
За правилами частини першої статті 334 Кодексу адміністративного судочинства України, за відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі.
Проаналізувавши доводи касаційної скарги та додані до неї матеріали, колегія суддів дійшла висновку про необхідність відмови у відкритті касаційного провадження з таких підстав.
Пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України серед основних засад судочинства закріплює забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Наведеним конституційним положенням відповідає стаття 14 Закону України «Про судоустрій і статус суддів».
Відповідно до частини першої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.
Пунктом 2 частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.
Відповідно до пунктів 6, 10 частини шостої статті 12 Кодексу адміністративного судочинства України для цілей цього Кодексу справами незначної складності є: справи щодо оскарження рішення суб`єкта владних повноважень, на підставі якого ним може бути заявлено вимогу про стягнення грошових коштів у сумі, що не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; інші справи, у яких суд дійде висновку про їх незначну складність, за винятком справ, які не можуть бути розглянуті за правилами спрощеного позовного провадження.  
З огляду на обставини, встановлені судовими рішеннями, предметом спору у цій справі є визнання протиправним та скасування рішення контролюючого органу, на підставі якого може бути заявлено вимогу про стягнення грошових коштів у сумі, що не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (34482,16 грн < 210200,00 грн).  
Суд першої інстанції розглянув справу за правилами спрощеного позовного провадження.
Отже, ця адміністративна справа підпадає під критерій, встановлений пунктом 6 частини шостої статті 12 Кодексу адміністративного судочинства України, для визначення справи незначної складності.  
Оцінивши характер спірних правовідносин, предмет доказування та склад учасників, встановивши, що предмет спору не віднесений до переліку справ, які підлягають розгляду виключно за правилами загального позовного провадження, колегія суддів вважає, що ця справа є справою незначної складності, а тому, розглядаючи цю справу в порядку спрощеного позовного провадження, судом не було порушено норм процесуального права.
Випадків, які б виключали можливість застосування положень пункту 2 частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України, не вбачається. У касаційній скарзі таких застережень не міститься.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини умови прийнятності касаційної скарги можуть бути більш суворими ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у цьому суді можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах «Леваж Престасьон Сервіс проти Франції» («Levages Prestations Services v. France») від 23 жовтня 1996 року, заява №21920/93; «Гомес де ла Торре проти Іспанії» («Brualla Gomes de la Torre v. Spain») від 19 грудня 1997 року, заява №26737/95).
На підставі викладеного Суд зазначає, що вичерпний перелік судових рішень, які можуть бути оскаржені до касаційного суду, жодним чином не є обмеженням доступу особи до правосуддя чи перепоною в отриманні судового захисту, оскільки встановлення законодавцем «розумних обмежень» в праві на звернення до касаційного суду не суперечить практиці Європейського суду з прав людини та викликане виключно особливим статусом Верховного Суду, розгляд скарг яким покликаний забезпечувати формування єдиної правозастосовчої практики, а не можливість перегляду будь-яких судових рішень.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 333 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
За такого правового врегулювання та обставин справи підстави для відкриття касаційного провадження відсутні.
На підставі викладеного, керуючись статтями 248, 328, 333 Кодексу адміністративного судочинства України,
у х в а л и в :          
Відмовити у відкритті касаційного провадження за скаргою Головного управління ДПС в Івано-Франківській області на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 26 травня 2020 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 16 листопада 2020 року у справі №300/666/20 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС в Івано-Франківській області про визнання протиправними та скасування вимог про сплату боргу (недоїмки).
Копію цієї ухвали разом з касаційною скаргою та доданими до неї матеріалами направити особі, яка її подала.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання і оскарженню не підлягає.
Суддя-доповідач                                                                                             І. В. Дашутін
Судді                                                                                                                  О. О. Шишов
                                                                                                                          М. М. Яковенко