Ухвала
 
09 лютого 2021 року
м. Київ
 
справа № 206/3219/15-ц
провадження № 61-19062ск20
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Усика Г. І. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Ступак О. В., вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 24 січня 2020 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 17 листопада 2020 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , Моторного (транспортного) страхового бюро України про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,
 
ВСТАНОВИВ:
 
У червні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до 
ОСОБА_1 , Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Україна» (далі - ПрАТ «СК «Україна»), Моторного (транспортного) страхового бюро України (далі - МТСБУ) про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.
 
Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 31 січня 
2017 року позов ОСОБА_2 задоволено частково. Стягнуто з ПрАТ «СК «Україна» на користь ОСОБА_2 50 000,00 грн на відшкодування майнової шкоди. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 20 928,72 грн на відшкодування майнової шкоди та 5 000,00 грн - на відшкодування моральної шкоди. Вирішено питання розподілу судових витрат.
 
Додатковим рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська 
від 14 лютого 2017 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати за проведення судової авто-технічної експертизи у сумі 1 779,22 грн.
 
Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 11 квітня 2017 року, рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 31 січня 2017 року та додаткове рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська 
від 14 лютого 2017 року скасовано та ухвалено нове судове рішення про часткове задоволення позову ОСОБА_2 . Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок ДТП - 
70 928,72 грн та 2 000,00 грн - на відшкодування моральної шкоди. Вирішено питання розподілу судових витрат. 
 
Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 15 травня 2019 року касаційні скарги 
ОСОБА_2 , ОСОБА_1 задоволено частково, рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 31 січня 2017 року та рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 11 квітня 2017 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції.
 
У серпні 2019 року ОСОБА_2 подав до суду першої інстанції заяву про уточнення позовних вимог, у якій просив стягнути з МТСБУ на його користь у рахунок страхового відшкодування 50 000,00 грн, та з ОСОБА_1 на відшкодування майнової шкоди 78 147,16 грн та на відшкодування моральної шкоди 10 000,00 грн.
 
Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 24 січня 
2020 року, залишеним без змін постановою Дніпровського апеляційного суду 
від 17 листопада 2020 року, позов ОСОБА_2 задоволено частково. Стягнуто з МТСБУ на користь ОСОБА_2 у рахунок страхового відшкодування 
50 000,00 грн. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на відшкодування майнової шкоди 77 353,00 грн та на відшкодування моральної шкоди 2 000,00 грн. Вирішено питання розподілу судових витрат. 
 
У грудні 2020 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга 
ОСОБА_1 на рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 24 січня 2020 року та постанову Дніпровського апеляційного суду 
від 17 листопада 2020 року.
 
Ухвалою Верховного Суду від 24 грудня 2020 року касаційну скаргу залишено без руху та надано строк до 18 січня 2021 року для уточнення вимог касаційної скарги та її прохальної частини, а також для подання касаційної скарги у новій редакції із зазначенням підстав касаційного оскарження судових рішень відповідно до вимог пункту 5 частини другої статті 392 ЦПК України. Роз`яснено заявнику положення пункту 1 частини першої та частину другу статті 389 ЦПК України щодо випадків касаційного оскарження судових рішень, а також положення частин першої та третьої статті 411 ЦПК України.
 
У січні 2021 року до Верховного Суду на виконання вимог указаної ухвали касаційного суду, надійшла заява ОСОБА_1 про усунення недоліків та касаційна скарга у новій редакції, в якій заявник просила скасувати рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 24 січня 2020 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 17 листопада 2020 року, і направити справу на новий розгляд, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права.
 
Відповідно до пунктів 1, 2 частини другої статті 389 ЦПК України, підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обгрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні.
 
Як на підставу касаційного оскарження заявник посилається на те, що суди попередніх інстанцій застосували норми матеріального права без урахування висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 14 березня 2018 року у справі № 337/5881/14-ц, від 15 березня 2018 року у справі № 564/2464/14-ц, 
від 04 квітня 2018 року у справі № 758/8578/15-ц, від 18 квітня 2018 року у справі № 361/3094/15-ц, від 13 червня 2018 року у справі № 444/577/16-ц, від 31 жовтня 2018 року у справі № 343/2372/15-ц, від 12 грудня 2018 року у справі 
№ 466/7010/16, від 18 грудня 2018 року у справі № 524/561/16-ц, від 30 січня 
2019 року у справі № 753/21303/16-ц (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України), а також на порушення судами норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, зокрема суди не дослідили зібрані у справі докази (пункт 1 частини третьої статті 411 ЦПК України).
 
Таким чином, не дивлячись на те, що ціна позову у справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, оскаржувані у ній судові рішення підлягають перегляду в касаційному порядку на підставі пункту 1 частини другої статті 389 ЦПК України (суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду) та підпункту «а» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України (справа має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики). 
 
Касаційна скарга подана з дотриманням вимог статті 392 ЦПК України. Наведені у ній доводи підлягають перевірці за матеріалами справи, а тому згідно частини сьомої статті 394 ЦПК України наявні підстави для відкриття касаційного провадження.
 
Касаційне провадження у цій справі відкривається на підставі пунктів 1, 4 частини другої статті 389 ЦПК України.
 
Керуючись статтями 389, 392, 394, 395, ЦПК України, 
 
УХВАЛИВ:
 
Відкрити касаційне провадження у справі за позовом  ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , Моторного (транспортного) страхового бюро України про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, за касаційною скаргою  ОСОБА_1 на рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 24 січня 2020 року та постанову Дніпровського апеляційного суду 
від 17 листопада 2020 року.
 
Витребувати з Самарського районного суду м. Дніпропетровська цивільну справу № 206/3219/15-ц.
 
Надіслати учасникам справи копії касаційної скарги та доданих до неї документів, роз`яснити їм право подати відзив на касаційну скаргу, який за формою і змістом має відповідати вимогам статті 395 ЦПК України, у строк до 09 березня 2021 року.
 
Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:                                                                                       Г. І. Усик
І. Ю. Гулейков
О. В. Ступак