КИЇВСЬКИЙ  АПЕЛЯЦІЙНИЙ   СУД   

Справа 754/6016/19                                                                             Головуючий у І-й інстанції - Лісовська О.О.
апеляційне провадження № 22-ц/824/751/2021                                                 Доповідач Заришняк Г.М.
.
ПОСТАНОВА 
                                                                ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14 січня 2021 рокуКиївський апеляційний суд в складі суддів судової палати з розгляду цивільних справ:             
Головуючого - Заришняк Г.М.
Суддів -  Мараєвої Н.Є.,  Рубан С.М.
при секретарях Кравченко Н.О., Діденку А.С.
розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Федорова Олексія Сергійовича, діючого в інтересах ОСОБА_1 , на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 25 червня 2020 року в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики,-
 
В С Т А Н О В И В:
 
У квітні 2019 р.  ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом  до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики.
В обґрунтування позову  вказував, що  09.02.2006 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений договір позики, відповідно до якого ним було передано відповідачеві грошову позику в розмірі 100 000 доларів США із строком повернення до 09.08.2007 року. Укладення договору позики підтверджується розпискою відповідача від 09.02.2006 року. 
 15.06.2016 року відповідач підтвердив борг у сумі 100 000 доларів США та зобов`язався повернути кошти в строк до 01.03.2017 року. 16.01.2018 року відповідач частково повернув борг у сумі 5000 доларів США, про що йому була видана розписка. 20.03.2018 року ОСОБА_2    частково повернув борг у сумі 5000 доларів США, про що йому також була видана розписка. Однак, відповідач відмовляється виконати належним чином свої грошові зобов`язання, передбачені договором щодо повернення позики, ігнорує вимоги позивача щодо повернення коштів. 
Посилаючись на  викладене, позивач  просив стягнути з відповідача суму основного боргу у розмірі 2 401 200, 00 грн., суму процентів у розмірі 3 419 259, 10 грн., суму 3% річних у розмірі 878 247, 00 грн., витрати позивача на правову допомогу та сплату судового збору. 
Рішенням  Деснянського  районного суду м. Києва від 25 червня  2020 року  у задоволенні  позову відмовлено.
В апеляційній скарзі адвокат Федоров О.С., діючий в інтересах позивача ОСОБА_1 ,  посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм  матеріального та  процесуального права, просить  рішення    суду  скасувати та ухвалити  нове рішення про  задоволення  позову в повному обсязі.
В поданому відзиві представник відповідача - адвокат Пухальська  І.С. просила подану апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду   залишити без змін, посилаючись на його законність та обґрунтованість.
В судовому засіданні суду апеляційної інстанції представник позивача підтримав апеляційну скаргу з підстав та доводів, викладених в ній.
Представник відповідача проти апеляційної скарги заперечувала, вважаючи судове  рішення законним.
            Розглянувши справу в межах доводів апеляційної  скарги, перевіривши законність й обґрунтованість постановленого рішення суду в цій частині, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга  підлягає частковому задоволенню з  таких підстав.
            Як вбачається з матеріалів справи і це було встановлено судом, що 09.02.2006 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений договір позики, відповідно до якого позикодавцем було передано відповідачеві грошову позику в розмірі 100 000 доларів США  із строком повернення до 09.08.2007 року. Укладення договору позики підтверджується розпискою відповідача від 09.02.2006 року.
15.06.2016 року відповідач підтвердив заборгованість у сумі 100 000 доларів США та зобов`язався повернути борг в строк до 01.03.2017 року.
На розписці від 09.02.2006 року міститься запис, зроблений позивачем ОСОБА_1 , про те, що 16.01.2018 року відповідач частково повернув борг у сумі 5000 доларів США.
Також на зворотному боці розписки позивачем ОСОБА_1 виконано запис, про те, що 20.03.2018 року ОСОБА_2 частково повернув борг у сумі 5000 доларів США. 
Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені  родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження  укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Таким чином, письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику.
Судом встановлено, що надана розписка від 09.02.2006 року є документом, що підтверджує отримання відповідачем грошових коштів у розмірі 100 000 доларів США та письмовим зобов`язанням повернути ці кошти у конкретно обумовлений у цій розписці час.
Факт отримання грошових коштів у сумі 100 000 доларів США 09 лютого 2006 року відповідачем ОСОБА_2 не заперечується.
Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).
Перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).
За правилом ч.1 ст. 264 ЦК України визначено, що перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку.
            З матеріалів справи слідує, що  відповідач ОСОБА_2 звернувся до суду першої інстанції із заявою про  застосування строків позовної давності.
Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції вважав доведеним факт  отримання відповідачем  від позивача  грошових коштів, які ОСОБА_2 зобов`язаний був  у строк до  09 липня  2007 року  повернути,  проте відмовив у задоволенні позову за  пропуском строку позовної давності.
З матеріалів справи слідує і вказана обставина була встановлена судом, що   15.06.2016 року відповідач ОСОБА_2 підтвердив наявність боргу у сумі 100 000 доларів США та зобов`язався повернути борг в строк до 01.03.2017 року. Тобто  сторони, у тій самій формі, що і договір позики від 09.02.2006 року, дійшли згоди про зміну умов договору позики в частині  строку повернення  боргу, визначили  те, що борг  має бути повернений відповідачем у строк  до 01.03.2017 року,  про що відповідачем ОСОБА_2 на оригіналі розписки був вчинений особистий напис наступного змісту: «Я, ОСОБА_2 , подтверждаю долг перед ОСОБА_5 в суме 100 000 долларов США. Обязуюсь  вернуть до 01.03.2017 г., в чем лично расписываюсь. Подпись 15.06.2016 г.».
Обставина зміни умов  договору позики в частині строку боргу не спростовується  й самим відповідачем.
Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної в постанові від 09 листопада 2016 р в справі №6-2170 цс 16 за змістом  ч.1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності  починається  від дня, коли особа довідалась або могла довідатись про порушення свого права або про особу, яка його  порушила. Тобто, позовна  давність  застосовується  лише за наявності  порушеного права особи.
Відповідно  до  ч.1 ст.264 ЦК України  перебіг  позовної давності переривається  вчиненням особою дії, що свідчать  про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку, в силу ч.3 ст. 264 ЦК України після переривання  перебіг позовної давності  починається заново.
До дій, що свідчать  про визнання боргу або іншого обов`язку, можуть, з урахуванням конкретних обставин справи, належати, зокрема визнання пред`явленої претензії, зміна договору, з якої  вбачається, що боржник визнає існування боргу, письмове  звернення боржника до кредитора щодо гарантування  сплати суми боргу, часткова сплата боржником або з  його згоди іншою особою  основного боргу та/або  сум санкцій, тощо.
При цьому,  якщо виконання  зобов`язання  передбачалося  частинами  або у вигляді періодичних  платежів і боржник  вчинив дії, що свідчать  про визнання  лише певної частини (чи періодичного платежу), то такі дії не можуть бути  підставою для переривання  перебігу позовної  давності стосовно інших (невизначених) частин платежу.
Суди  повинні  дослідити графік  погашення кредитної заборгованості  та  встановити чи не передбачають  умови  кредитного договору виконання  зобов`язання частинами або у вигляді періодичних платежів, і  у випадку вчинення боржником  оплати чергового платежу, чи не свідчить  така дія про визнання лише певної  частини боргу, а відтак така не може  бути  підставою для  переривання  перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин платежу.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч.4 ст. 263 ЦПК України).
Відповідно  до ч.ч.1,2 ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.
 Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.
Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.
За правилом ч.1 ст.654 ЦК України зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.
У разі зміни договору зобов`язання сторін змінюються відповідно до змінених умов щодо предмета, місця, строків виконання тощо (ч.1 ст. 653 ЦК України).
З наявної в матеріалах справи розписки про отримання  коштів слідує, що  відповідач ОСОБА_2   15 червня 2016 року підтвердив борг перед ОСОБА_1 сумі 100 000 доларів США та зобов`язався його повернути  до 01 березня 2017 року, тобто сторонами фактично були змінені умови договору  щодо строку повернення грошових коштів, в зв`язку з чим відсутні  підстави вважати,  що  позивачем   був пропущений строк позовної давності. 
У разі невиконання зобов`язання по поверненню предмету позики настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Згідно ч.1 ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
За ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно зі ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке сталося під час дії договору (частина четверта статті 631 ЦК України). 
За правилом ч.1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
За ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Частиною першою статті 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, то він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
З огляду на викладене, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача   борг в сумі 90 000 доларів США, що у перерахунку за офіційним курсом долару США до гривні (26,68 за 1 долар США) на час подачі позову ( 18.04.2019 р.) становить 2 401 200грн. (90 000х26,68=2 401 200).
Згідно з ч.2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Отже, з урахуванням  змін  умов договору позики  від 15 червня 2016 року щодо строку виконання відповідачем взятих зобов`язань,  прострочення відповідача  щодо повернення боргу розпочалось з 15 червня 2016 року по 18 квітня 2019 року  (звернення позивача з даним позовом), та у відповідності  до вимог ст. 625 ЦК України, з відповідача  підлягають  стягненнюза вказаний період відсотки  в розмірі 1 055 849 грн. 23 коп., 3% річних - 153 545 грн.23 коп., тому позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню частково.
Враховуючи викладене, рішення  суду підлягає скасуванню з постановленням нового рішення про  часткове задоволення позову.
У відповідності  до вимог  ст. 141 ЦПК України  необхідно стягнути  ОСОБА_2    на користь ОСОБА_1   судовий збір в сумі 9 606 грн.
Щодо посилання суду на правову позицію Верховного суду, викладену у Постанові Верховного суду від 02.10.2019 р. у справі №203/3318/13, про те, що дії, що свідчать про визнання боржником свого боргу або іншого обов`язку переривають позовну давність, коли вони вчинені в межах дії визначеного законом строку позовної давності, колегія суддів зауважує, що обставини  у справі №203/3318/13 не є тотожними з обставинами  даної справи.
Керуючись   ст.ст. 367, 374, 376, 382 ЦПК України, апеляційний  суд, -
 
П О С Т А Н О В  И В :
Апеляційну скаргу адвоката Федорова Олексія Сергійовича, діючого в інтересах ОСОБА_1 , - задовольнити частково.
Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 25 червня 2020 року - скасувати  та постановити  нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_1 )  на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_2 ) заборгованість за договором позики в сумі 2 401 200 грн., відсотки в розмірі 1 055 849 грн. 23 коп., 3% річних - 153 545 грн.23 коп.,а всього: на загальну суму 3 610 594 грн. 52 коп.
В задоволенні  іншої частини  позовних вимог - відмовити.
Стягнути з ОСОБА_2    на користь ОСОБА_1   судовий збір в сумі 9 606 грн.
Постанова набирає  законної сили з дня її прийняття й може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду  протягом 30 днів.
 
    Повний текст постанови виготовлений       28 січня  2021 року.
 
Головуючий 
 
  Судді: