УХВАЛА

16 березня 2021 року 
м. Київ
справа № 640/24471/20
адміністративне провадження № К/9901/6370/21
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: судді-доповідача Берназюка Я.О., суддів Бевзенка В.М. та Чиркіна С.М., перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1 
на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 24 листопада 2020 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 21 січня 2021 року
за позовом  ОСОБА_1 
до Департаменту з питань виконання кримінальних покарань 
про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:
У жовтні 2020 року ОСОБА_1 (далі також - скаржник, позивач) звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом до Департаменту з питань виконання кримінальних покарань (далі також - відповідач), в якому просив суд зобов`язати відповідача призначити та виплатити йому одноразову грошову допомогу. 
Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 жовтня 2020 року позовну заяву позивача залишено без руху та надано десятиденний строк з дня отримання копії ухвали для усунення її недоліків, шляхом подання до суду уточненої позовної заяви із приведенням змісту позовних вимог у відповідність до вимог частини першої статті 5 та частини другої статті 245 КАС України; із зазначенням ідентифікаційного коду Департаменту з питань виконання кримінальних покарань в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України; копії позовної заяви, а також копій доданих до позовної заяви документів відповідно до кількості учасників справи; доказів, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються вимоги позивача та на які позивач посилається у позовній заяві; заяви про поновлення строку звернення до адміністративного суду із цим позовом та доказів поважності причин його пропуску.
Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 24 листопада 2020 року, залишеною без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 21 січня 2021 року, позовну заяву повернуто позивачу на підставі частини другої статті 123 Кодексу про адміністративні правопорушення (далі також - КАС України), оскільки вказані позивачем підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду були визнані судом неповажними.
Не погодившись з цими судовими рішеннями, позивач подав касаційну скаргу, яку зареєстровано у Верховному Суді 25 лютого 2021 року.
Перевіривши наведені в касаційній скарзі обґрунтування підстав для відкриття касаційного провадження у справі, дослідивши додані до скарги матеріали суд дійшов висновку про таке.
За приписами частини першої статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
Частиною другою статті 122 КАС України встановлено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Згідно з частиною шостою статті 161 КАС України у разі пропуску строку звернення до адміністративного суду позивач зобов`язаний додати до позову заяву про поновлення цього строку та докази поважності причин його пропуску.
У відповідності до частини першої статті 123 КАС України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху.
Згідно з частиною першою статті 169 КАС України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.
Відповідно до частини другої статті 123 КАС України якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.
Так, встановивши, що позовну заяву було подано без додержання вимог статей 160, 161 КАС України, а також з пропуском строку, встановленого статтею 122 КАС України, суд першої інстанції залишив заяву без руху.
На виконання вимог ухвали про залишення касаційної скарги без руху позивачем було надано, зокрема, заяву про поновлення строку звернення до суду, вмотивовану тим, що право позивача на отримання одноразової грошової допомоги є порушеним з 08 липня 2019 року. В той же час, з 02 липня 2019 року по 30 листопада 2019 року він перебував за межами України і не мав можливості звернутись до суду. Крім того, позивач посилався на положення Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових економічних та соціальних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» № 540-ІХ від 30 березня 2020 року, якими було продовжено строки, встановлені КАС України, на строк дії карантину.
Однак, суд першої інстанції, з яким погодився і суд апеляційної інстанції, вказані причини пропуску строку визнав неповажними і повернув позовну заяву позивачеві на підставі частини другої статті 123 КАС України, оскільки шестимісячний строк звернення до суду почав свій відлік 09 липня 2019 року та закінчився 09 січня 2020 року, тобто ще до початку періоду карантину. Натомість, позивач звернувся до суду лише 08 жовтня 2020 року. А перебування його у період з 02 липня 2019 року по 30 листопада 2019 року за межами України не обмежувало позивача у зверненні до суду. При цьому суд вказав, що повернувшись до України, шестимісячний строк звернення до суду не вичерпав свою дію, а його перебіг продовжувався до 09 січня 2020 року. Проте, будучи обізнаним про порушення своїх прав, позивач не надав жодних доказів того, що у період з 31 листопада 2019 року (наступний день за днем прибуття до України) по 09 січня 2020 року позивач був обмежений у реалізації свого права на звернення до суду за захистом своїх порушених прав. Суд також наголосив на помилковості посилання позивача на положення Закону № 540-IX, оскільки такий був прийнятий лише 30 березня 2020 року, тоді як шестимісячний строк звернення до суду у позивача закінчився 09 січня 2020 року.
З урахуванням наведеного суд обґрунтовано повернув позовну заяву позивачеві, що, в свою чергу, не позбавило його можливості повторного звернення з позовом до суду в порядку, встановленому законом.
Доводи касаційної скарги щодо встановлення судом неправомірних обмежень у реалізації заявником права на звернення до суду не спростовують вищенаведених висновків про очевидне правильне застосування судами норм процесуального права.
Згідно з пунктом 5 частини першої статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо суд у порядку, передбаченому частинами другою, третьою цієї статті, дійшов висновку, що касаційна скарга є необґрунтованою.
Відповідно до частини другої статті 333 КАС України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи), суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.
Суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, повертаючи позовну заяву позивачеві, виходив з того, що останнім не було надано переконливих доказів на підтвердження поважності причин пропуску строку на звернення з позовом до суду, а наведені ним обставини були визнані судом неповажними.
Таким чином, оскаржувані судові рішення є слушними, вмотивованими і такими, що ґрунтуються на законі, зокрема, положеннях частини другої статті 123 КАС України. Правильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення.
Зазначені в касаційній скарзі міркування та судження не применшують правильності висновків оскаржуваних судових рішень.
Крім того, суд враховує, що відповідно до частини восьмої статті 169 КАС України повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.
Посилання скаржника, на правову позицію, висловлену у постанові Верховного Суду від 13 березня 2019 року у справі № 807/363/18 не заслуговує на увагу, оскільки оскаржувані судові рішення та вищезазначена постанова Верховного Суду мають відмінні предмети спору, прийняті за різних фактичних обставин справи, які у своїй сукупності не дозволяють встановити подібність правовідносин у цих справах та, відповідно, необхідність однакового застосування одних і тих самих положень законодавства.
З урахуванням наведеного суд касаційної інстанції прийшов до висновку про наявність підстав для визнання касаційної скарги необґрунтованою та відмови у відкритті касаційного провадження.
Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом в ухвалах від 22 грудня 2020 року у справі № 120/4508/20-а, від 16 січня 2021 року у справі № 640/16726/20, від 19 січня 2021 року у справі № 400/1390/20.
Керуючись статтями 248, 328, 333, 355, 359 КАС України, суд

УХВАЛИВ:
1. Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 24 листопада 2020 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 21 січня 2021 року за позовом ОСОБА_1 до Департаменту з питань виконання кримінальних покарань про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії.
2. Копію ухвали разом з касаційною скаргою та доданими до скарги матеріалами направити особі, яка подала касаційну скаргу.
3. Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді                                                                                                    Я.О. Берназюк

                    В.М. Бевзенко

                    С.М. Чиркін