ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/609/21 Справа № 185/11150/19 	  	Суддя у 1-й інстанції - Перекопський М. М. Суддя у 2-й інстанції - Куценко Т. Р.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 лютого 2021 року                Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:
головуючого – Куценко Т.Р., 
суддів: Деркач Н.М., Макарова М.О.,
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справиапеляційну скаргу 
                ОСОБА_1 , 

на заочне рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 15 липня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до приватного акціонерного товариства “ДТЕК Павлоградвугілля”, треті особи: комунальний заклад “Обласний клінічний центр медико-соціальної експертизи” Дніпропетровської обласної ради, Головне управління Держпраці у Дніпропетровській області, Управління виконавчої дирекції фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області про скасування актів Н-1, Н-5 про нещасний випадок та зобов`язання вчинити певні дії, - 

ВСТАНОВИЛА: 

У грудні 2019 року  ОСОБА_1  звернувся до суду з позовом до Управління виконавчої дирекції фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області в особі Павлоградського відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області, приватного акціонерного товариства "ДТЕК Павлоградвугілля", третя особа: Дніпровська облдержадміністрація департамент охорони здоров`я комунальний заклад "Обласний клінічний центр медико-соціальної експертизи "ДОР" міжрайонна Павлоградська МСЕК, скасувати та визнати недійсним акт № 23 форма Н-1 та форма Н-5 про нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом від 05.12.2018 року(т. 1 а.с. 1-7), яку в подальшому уточнив (т. 1 а.с. 90-95).
Позов обґрунтовано тим, що позивач працював на посаді гірника очисного забою та виконував роботу з повним робочим днем під землею у виробничому структурному підрозділі «Шахтоуправління імені Героїв Космосу» Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля». 15 листопада 2016 року о 10 год. 25 хв. виконуючи роботу на дільниці з видобутку вугілля № 2, 968 збірний штрек, з позивачем стався нещасний випадок на виробництві. За фактом нещасного випадку, що пов`язаний з виробництвом було складено первинно акт за формою Н-1 № 29 від 18.11.2016 року з порушенням, а саме в п. 9 приховано повний діагноз отриманого пошкодження здоров`я внаслідок травмування. Міжрайонною Павлоградською МСЕК встановлено ступінь втрати працездатності в розмірі 15% з 06 липня 2017 року. На виконання заяви від 19.11.2018 року про проведення повторного розслідування нещасного випадку, відповідачем скасовано акт № 29 та видано новий № 23 від 05.12.2018 року, без проведення повторного (додаткового) розслідування нещасного випадку. Складання нового акту № 29 від 05 грудня 2018 року замість внесення змін до первинного акту № 29 призвело до зміни дати відшкодування шкоди, а саме з 15.11.2016 року на 05 грудня 2018 року, не отримання позивачем статусу особи з інвалідністю, а також втратою частини суми страхового відшкодування одноразово та щомісячно. 
З урахуванням уточнень просив суд скасувати акт № 23 форма Н-1 та форма Н-5 про нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом від 05.12.2018 року; зобов`язати ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» внести зміни до п. 9 акту № 29 від 18.11.2016 року, форма Н-1 зазначивши діагноз: «наслідки перенесеної черепно-мозкової травми у вигляді розсіяної органічної симптоматики, двосторонньої пірамідальної недостатності, помірної координаторної недостатності, лікворно-гіпертензійного синдрому, стійкого цефалгічного синдрому, синдрому вегето-судинної дистонії за гіпертонічним типом, двосторонньої сенсоневральної приглуватості третього ступеня, органічно емоційно-лабіотного розладу з помірними порушеннями, мнестичними порушеннями, посттравматичної часткової спадної атрофії зорових нервів обох очей; визнати втрату працездатності по акту № 29 від 18.11.2016 року в розмірі 50% втрати працездатності з 06.07.2017 року.
Ухвалою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 02 червня 2020 року залучно до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору:КОМУНАЛЬНИЙ ЗАКЛАД "ОБЛАСНИЙ КЛІНІЧНИЙ ЦЕНТР МЕДИКО-СОЦІАЛЬНОЇ ЕКСПЕРТИЗИ" ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСНОЇ РАДИ", ГОЛОВНЕ УПРАВЛІННЯ ДЕРЖПРАЦІ У ДНІПРОПЕТРОВСЬКІЙ ОБЛАСТІ, УПРАВЛІННЯ ВИКОНАВЧОЇ ДИРЕКЦІЇ ФОНДУ СОЦІАЛЬНОГО СТРАХУВАННЯ УКРАЇНИ В ДНІПРОПЕТРОВСЬКІЙ ОБЛАСТІ (т. 2 а.с. 5).
Заочним рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 15 липня 2020 рокуу задоволенні заявлених позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено в повному обсязі /т. 2 а.с. 63, 67-69/.
Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення заявлених позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, а також на те, що висновки викладені у судовому рішенні не відповідають дійсним обставинам справи та не встановлено дійсні обставини справи, які мають значення для вирішення вказаної справи (т. 2 а.с. 73-75).
Управління виконавчої дирекції фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області та Головне управління Держпраці у Дніпропетровській області скористались своїм правом передбаченим ст. 360 ЦПК України та подали відзив на апеляційну скаргу  ОСОБА_1  (т. 2 а.с. 92-95, 99-102, 108-109).
Частиною 3 статті 3 ЦПК України встановлено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Суд апеляційної інстанції розглядає апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на заочне рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 15 липня 2020 року в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними в ній матеріалами на підставі пункту 1 частини 4 статті 274 ЦПК України.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін, з наступних підстав.
Згідно з положенням частини 2 статті 374 ЦПК України підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд переглядає справу за наявними і ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
За змістом ст. ст. 12 та 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Статтею 76 ЦПК України зазначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Статтями 77 - 80 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.
Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з їх безпідставності та недоведеності. 
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.
Судом встановлено, що 15 листопада 2016 року з позивачем ОСОБА_1 стався нещасний випадок на виробництві, що підтверджується копією екстреного повідомлення, складеного КЗ «ПМЛ 4» ДОР» від 16.11.2016 року (т. 1 а.с. 20). На той час позивач працював на дільниці № 2 шахти Героїв Космосу ВСП «ШУ Героїв Космосу», був звільнений за станом здоров`я у відповідності до п. 2 ст. 40 КЗпП наказом № 9/15к від 16.01.2017 року (т. 1 а.с. 83).
В Акті № 29 про нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом (форма Н-1), складеного 18 листопада 2016 року, позивачу було встановлено діагноз (пункт 9): контузія лівого ока, проникаюче поранення верхньої повіки лівого ока (згідно висновку про важкість виробничих травм КЗ «Дніпропетровська обласна клінічна офтальмологічна лікарня» № 01-12/823 від 17.11.2016 року (т. 1 а.с. 13).
Згідно копії письмової заяви від 15 лютого 2017 року, позивач звернувся до відповідача з проханням внести уточнення до пункту 9 акту форми Н-1 № 29 від 18.11.2016 року та змінити діагноз на «Контузія лівого ока. Закрита черепно-мозкова травма, струс головного мозку. Гостра сенсоневральна двостороння тягоухость. Назальна лікворея» (т. 1 а.с. 25).
Приписом № 9/7 від 29.11.2018 Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області (т. 1 а.с. 115) директору "Шахтоуправління імені Героїв Космосу" ПрАТ "ДТЕК Павлоградвугілля" було запропоновано провести повторне (додаткове) розслідування нещасного випадку, усунути порушення в оформленні актів, привести їх у відповідність з вимогами зазначеного Порядку (у разі уточнення діагнозу). Зазначений припис було ухвалено на підставі заяви позивача від 19.11.2018 про незгоду з діагнозом, зазначеним в актах за формами Н-1 та Н-5 № 29 від 18.11.2016.
На виконання припису № 9/7 від 29.11.2018 відповідачем була створена комісія з повторного (додаткового) розслідування нещасного випадку.
За результатами проведення такого повторного (додаткового) розслідування нещасного випадку було складено нові акти Н-5 та Н-1 №23 від 04.12.2018, які затверджені 05.12.2018, з внесенням змін щодо діагнозу позивача. Відповідно до пункту 9 вказаного акту, зазначено діагноз: наслідки перенесеної черепно-мозкової травми у вигляді розсіяної органічної симптоматики, двосторонньої пірамідальної недостатності, помірної координаторної недостатності, лікворно-гіпертензійного синдрому, стійкого цефалгічного синдрому, синдрому вегето-судинної дистонії за гіпертонічним типом, двосторонньої сенсоневральної приглухуватості третього ступеня, органічного емоційно-лабільного розладу з помірними мнестичними порушеннями, посттравматичної часткової спадної атрофії зорових нервів обох очей. Вертеброгенна люмбоішалгія зліва і церфікобрахіалгія зі стійким помірно вираженим больовим, м`язово-тонічним синдромами, помірним нейродистрофічним синдромом у вигляді двосторонньої плечолопаткового періатрозу та тлі остеохондрозу шийно-грудного і п/крижового відділів хребта, спондилоартроз, протрузії дисків С5-С6 зі стенозом лівого міжхребцевого отвору, дифузні протрузії м/п дисків С2-С3, С3-С4, С6-С7, грижі Шморля тіл С6, С7; протрузії дисків Д9-Д12, дифузних протрузій дисків L2-S1, грижі Шморля ретролістезу L3 1 ст, гемангіоми тіла L1; порушення функції хребту помірного ступеню (виписка із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого № ЭА5320 від 25.05.2018 КЗ «Дніпропетровська обласна клінічна лікарня імені І.І. Мечникова») (т. 1 а.с. 18).
Акти розслідування нещасного випадку з позивачем форми Н-5 та Н-1 від 18.11.2016 визнані недійсними і такими що втратили силу, про що відповідачем було вчинено записи у Журналі реєстрації осіб, що потерпіли від нещасних випадків на виробництві.
Приписами статті 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.
Згідно ст. 173 КЗпП України шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.
Враховуючи, що нещасний випадок на виробництві трапився з позивачем 15 листопада 2016 року, його розслідування має проводитися відповідно до Порядку проведення розслідування та ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30 листопада 2011 р. N 1232 (далі - Порядку).
Листом Державної служби гірничого нагляду та промислової безпеки України від 31.01.2012 р. № 716/0/3-1-6/12 роз`яснено механізм виправлення допущеної помилки або неточності в затверджених актах форми Н-5 та Н-1 та скасування попередніх актів розслідування. Так, відповідно до пункту 33 Порядку, контроль за своєчасністю та об`єктивністю проведення розслідування нещасних випадків, підготовкою матеріалів розслідування, веденням обліку нещасних випадків, вжиттям заходів до усунення причин нещасних випадків здійснюють органи державного управління, органи державного нагляду за охороною праці, виконавча дирекція Фонду та її робочі органи відповідно до компетенції. Зазначені у цьому пункті органи та особи мають право вимагати відповідно до компетенції від роботодавця проведення повторного (додаткового) розслідування нещасного випадку, затвердження чи перегляду затвердженого акта за формою Н- 5 або Н-1, визнання нещасного випадку таким, що пов`язаний з виробництвом, і складення акта за формою Н-1 у разі, коли виявлено порушення вимог цього Порядку. Відповідно до вимог пункту 34 Порядку посадова особа органу Держгірпромнагляду має право видавати обов`язкові для виконання роботодавцем або робочим органом виконавчої дирекції Фонду (у разі, коли нещасний випадок стався з фізичною особою - підприємцем чи особою, що забезпечує себе роботою самостійно) приписи за формою Н-9 щодо необхідності проведення розслідування (повторного розслідування) нещасного випадку, затвердження чи перегляду затвердженого акта за формою Н-5 або Н-1, визнання чи невизнання нещасного випадку таким, що пов`язаний з виробництвом, складення акта за формою Н-5 або Н-1. Отже, в разі, якщо комісією з розслідування під час складання актів за формою Н-5 та Н-1 допущено помилки або неточності, посадова особа Держгірпромнагляду має право відповідно до пункту 34 Порядку видавати обов`язковий для виконання роботодавцем припис за формою Н-9 щодо проведення розслідування (повторного розслідування) нещасного випадку, затвердження чи перегляду затверджених актів форми Н-5 та/або Н-1. На виконання вимог зазначеного припису комісія з розслідування нещасного випадку складає нові акти, до яких вносяться необхідні зміни та уточнення, які після затвердження надсилаються роботодавцем особам та органам, визначеним у Порядку. При цьому на раніше складених актах робиться запис про підставу втрати їх чинності та зазначається номер та дата нових актів. Відповідні зміни також вносяться до журналу реєстрації осіб, що потерпіли від нещасних випадків (додаток 7 Порядку).
Таким чином, на підставі вищевикладеного, колегія суддів вважає, що суд дійшов вірного висновку стосовно того, що дії відповідача щодо розслідування нещасного випадку, який трапився на виробництві із позивачем, відповідали діючим на той момент нормам законодавства та роз`ясненнями Державної служби гірничого нагляду та промислової безпеки України, а тому підстав для внесення змін до акту № 29 від 18.11.2016 року, форма Н-1 та скасування акту № 23 форма Н-1 та форма Н-5 від 05.12.2018 року, немає.
Крім того, колегія суддів хоче зауважити, що внесення змін до акту, який втратив чинність і не несе юридичної сили, неможливо. 
Також, колегія суддів погоджується з висновком суду про те, що вимоги позивача про визнання втрати працездатності по акту № 29 від 18.11.2016 в розмірі 50% втрати працездатності з 06.07.2017 задоволенню не підлягають, оскільки акти № 29 від 18.11.2016 було правомірно визнано недійсними на підставі складених нових № 23 від 04.12.2018. Навіть скасування актів № 23 від 04.12.2018 не призведе до поновлення дії актів № 29 від 18.11.2016, а лише до нового повторного (додаткового) розслідування нещасного випадку.
Крім того, колегія суддів хоче зауважити, що позивачем не оскаржувались висновки МСЕК, як такі, що порушують його права. Оскільки МСЕК встановив 50% втрати працездатності саме з 05.03.2019 року і вказаний висновок є дійсним, вимоги позивача щодо визнання втрати працездатності у розмірі 50% з 06.07.2017 року є неправомірними.
Колегія суддів також зауважує, що визнання втрати працездатності є компетенцією медико-соціальних експертних комісій, а не суду. 
Також, колегія суддів погоджується з висновком суду стосовно того, що доводи позивача про те, що ним було понесені втрати майнового характеру суду за допомогою належних та допустимих доказів не доведено.
Виходячи з встановлених конкретних обставин справи, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, про відсутність підстав для задоволення позовних вимог та ухвалив обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам закону.
Колегія суддів вважає, що справа розглянута всебічно, встановлені правовідносини, що склалися між сторонами, яким надана вірна правова оцінка, досліджені наявні докази, висновки суду першої інстанції обґрунтовані чинними нормами матеріального права.
Посилання позивача стосовно того, що своєчасне внесення відповідачем змін до п. 9 акту про нещасний випадок суттєво вплинуло на процент втрати працездатності встановлений МСЕК, колегія суддів не бере до уваги, оскільки позивач у разі незгоди зі змістом акту мав можливість оскаржити його у судовому порядку, однак, він вказаним правом не скористався.
Доводи скарги стосовно того, що судом не було досліджено обставини правомірності дій Павлоградської міжрайонної МСЕК щодо встановлення позивачеві втрати працездатності в липні 2017 року та в березні 2019 року, колегія суддів не бере до уваги, оскільки вказані дії не були предметом розгляду у вказаній справі. 
Інші доводи апеляційної скарги, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки такі доводи є безпідставними, не спростовують обґрунтованих висновків суду щодо відсутності підстав для задоволення позову, та зводяться до викладення обставин справи із наданням особистих коментарів та тлумаченням норм чинного законодавства на власний розсуд, висвітлення цих обставин у спосіб, що є зручним для апелянта, що має за мету задоволення апеляційної скарги, а не спростування висновків суду першої інстанції. 
Апелянт не скористався наданими йому правами, не обґрунтував свої позовні вимоги та доводи апеляційної скарги, не надав суду доказів на їх підтвердження, а згідно із ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачений цим Кодексом випадках, а відповідно до ч.3 ст.12, ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана надати суду докази на підтвердження своїх вимог або заперечень.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Згідно з ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судові рішення – без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Доводи, приведені в апеляційній скарзі зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду 1 інстанції, яким у досить повному обсязі з`ясовані права та обов`язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені і їм дана належна оцінка. Порушень норм матеріального та процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування чи зміни рішення – не встановлено, тому апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду відповідає вимогам ст. 263, 264 ЦПК України, і його слід залишити без змін.

керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Заочне рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 15 липня 2020 року – залишити без змін.        

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий:                                                        Т.Р. Куценко 

Судді:                                                                Н.М. Деркач

                                                                       М.О. Макаров