Ухвала
 
25 лютого 2021 року
м. Київ       
Справа № 725/3950/14-к
Провадження № 51-4076 ск 18
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого         ОСОБА_1 ,
суддів:                  ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
 
розглянувши касаційну скаргу представника потерпілої ОСОБА_4 – адвоката ОСОБА_5 на вирок Першотравневого районного суду м. Чернівців від 03 лютого 2020 року та ухвалу Івано-Франківського апеляційного суду від 17 листопада 2020 року щодо ОСОБА_6 , 
встановив:
У касаційній скарзі адвокат, посилаючись на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просить оскаржувані судові рішення скасувати і призначити новий розгляд у суді першої інстанції. 
Перевіривши касаційну скаргу на відповідність вимогам ст. 427 КПК України, колегія суддів приходить до наступного.
Згідно з п. 4 ч. 2 ст. 427 КПК України в касаційній скарзі зазначається обґрунтування вимог особи, яка її подає, із зазначенням того, у чому полягає незаконність чи необґрунтованість судового рішення.
Тобто, таке обґрунтування має узгоджуватися з положеннями ч. 1 ст. 438 КПК України, згідно з якими підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є лише: 1) істотне порушення вимог кримінального процесуального закону (ст. 412 КПК України); 2) неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність (ст. 413 КПК України); 3) невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого (ст. 414 КПК України). 
Отже, посилаючись у касаційній скарзі на незаконність судового рішення, особа, яка подає касаційну скаргу, має вказати на конкретні порушення закону, що є підставами для скасування або зміни судового рішення і які, на її думку, були допущені судами при винесенні судових рішень, навести конкретні аргументи обґрунтувавши їх.
Відповідно до ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. Суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.
Невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження не є підставою для перегляду судових рішень в касаційному порядку. При розгляді касаційної скарги суд касаційної інстанції виходить із фактичних обставин, установлених судами першої та апеляційної інстанцій.
З касаційної скарги вбачається, що представник потерпілої, порушуючи питання про скасування судових рішень, з підстави, передбаченої п. 2 ч. 1 ст. 438 КПК України, обмежився лише загальними фразами, та не наводить конкретних доводів щодо неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність. 
В обґрунтування доводів касаційної скарги в цій частині, ОСОБА_5 посилається на неправильне застосування законів України «Про іпотеку», «Про виконавче провадження», а також Тимчасового положення про порядок прилюдних торгів з реалізації арештованого майна, Інструкції про проведення виконавчих дій, при цьому не зазначає в чому полягає неправильне застосування судами закону України про кримінальну відповідальність.
Разом з цим, ОСОБА_5 вказуючи на порушення апеляційним судом приписів статей 23, 95 КПК України, з урахуванням змісту вироку та ухвали, не вказує у чому полягає інша оцінка показань свідка ОСОБА_7 судом апеляційної інстанції. 
Окрім цього, адвокат також посилається на невідповідність висновків суду фактичним обставинам провадження, що є підставами для зміни чи скасування вироку судом апеляційної інстанції, проте в силу статей 433, 438 КПК України не є предметом касаційного розгляду.
Наявність вказаних недоліків унеможливлює відкриття провадження за касаційною скаргою представника потерпілої.
У зв`язку із зазначеним, керуючись вимогами ч. 1 ст. 429 КПК України, суд касаційної інстанції вважає, що касаційну скаргу представника потерпілої ОСОБА_4 – адвоката ОСОБА_5 слід залишити без руху, надавши йому п`ятнадцятиденний строк з дня отримання копії ухвали для усунення зазначених недоліків.
Колегія суддів звертає увагу, що недоліки касаційної скарги можуть бути усунуті шляхом складання нового тексту касаційної скарги, якщо зауваження колегії суддів стосувалися змістовної частини скарги, та/або шляхом подання додаткових документів, якщо всупереч вимогам КПК України, не додано усіх документів, які мають подаватися разом з касаційною скаргою.
На підставі викладеного та керуючись ч. 1 ст. 429 КПК України, Суд
постановив:
Касаційну скаргу представника потерпілої ОСОБА_4 – адвоката ОСОБА_5 на вирок Першотравневого районного суду м. Чернівців від 03 лютого 2020 року та ухвалу Івано-Франківського апеляційного суду від 17 листопада 2020 року щодо ОСОБА_6 залишити без руху, надавши йому п`ятнадцятиденний строк з дня отримання копії даної ухвали для усунення вказаних недоліків.
У разі неусунення в установлений строк недоліків касаційної скарги, залишеної без руху, така скарга повертається особі, яка її подала.
Ухвала оскарженню не підлягає.                             
Судді:

ОСОБА_1                                  ОСОБА_2                                   ОСОБА_3