У х в а л а  
І м е н е м  У к р а ї н и
 
22 лютого 2021 року
м. Київ
 
справа № 161/1039/16
провадження № 61-2227 ск 21
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Ігнатенка В. М. (суддя-доповідач), Карпенко С. О.,                        Стрільчука В. А,  
 
розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 в частині оскарження ухвали Волинського апеляційного суду від 12 січня 2021 року в справі за заявою ОСОБА_1 про роз`яснення рішення Луцького міськрайонного суду від 21 жовтня 2016 року у справі за позовом житлово-комунального підприємства №7 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги з утримання будинку, споруд та прибудинкової території,
 
В с т а н о в и в:
 
У жовтні 2016 року житлово-комунальне підприємство №7 (далі - ЖКП №7) звернулось до Луцького міськрайонного суду Волинської області з позовом до  ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги з утримання будинку та прибудинкової території.
 
Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 21 жовтня              2016 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ЖКП №7 заборгованість за надані послуги з утримання будинку та прибудинкової  території в розмірі 5 174,99 грн, 3% річних у розмірі 555,92 грн та інфляційні втрати в розмірі 2 262,00 грн, а всього - 7 992,91 грн.
У листопаді 2020 року ОСОБА_1 звернулася до Луцького міськрайонного суду Волинської області із заявою про роз`яснення рішення Луцького міськрайонного суду від 21 жовтня 2016 року. 
Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 16 листопада                   2020 року відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 про роз`яснення рішення Луцького міськрайонного суду від 21 жовтня 2016 року.
 
Ухвалою Волинського апеляційного суду від 12 січня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 16 листопада 2020 року визнано неподаною і повернуто особі, яка її подала.
 
13 лютого 2021 року ОСОБА_1 надіслала засобами поштового зв`язку до Верховного Суду касаційну скаргу на ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 16 листопада 2020 року та ухвалу Волинського апеляційного суду від 12 січня 2021 року, в якій просила скасувати оскаржувані судові рішення та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.
 
Касаційна скарга заявника мотивована, тим що суд апеляційної інстанції, незаконно та необґрунтовано визнав її апеляційну скаргу неподаною і повернув з підстав несплати судового збору, оскільки подання заяви про роз`яснення судового рішення не є її виною та забаганкою, а викликане протиправними діями суду першої інстанції. Крім того, суд апеляційної інстанції не звернув увагу на те, що з її пенсії вже стягнуто державним виконавцем на користь позивача грошові кошти у розмірі 1 218 грн, а також на користь держави за подання апеляційної скарги судовий збір у розмірі                         1 515,80 грн. 
 
Ухвалою Верховного Суду від 22 лютого 2021 року відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 в частині оскарження ухвали Луцького міськрайонного суду Волинської області, оскільки відповідно до пункту 2 частини першої статті 389 ЦПК України вищезазначена ухвала не підлягає касаційному оскарженню.
 
Дослідивши касаційну скаргу ОСОБА_1 в частині оскарження ухвали Волинського апеляційного суду від 12 січня 2021 року Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, з огляду на наступне.
 
Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК Українипідставами для касаційного оскарження ухвал судів першої та апеляційної інстанцій, визначених в пунктах 2, 3 частини першої цієї статті ЦПК є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Постановляючи ухвалу від 12 січня 2021 року про визнання апеляційної скарги неподаною та повернення її ОСОБА_1 , суд апеляційної інстанції, виходив з того, що Волинський апеляційний суд своїми ухвалами від 24 листопада 2020 року та 08 грудня 2020 року двічі залишав апеляційну скаргу заявника без руху з наданням їй можливості усунути недоліки, однак заявником не було виконано вимог вищезазначених ухвал, що і стало підставою для повернення її скарги.
 
Верховний Суд погоджується з висновком суду апеляційної інстанції з огляду на таке.
 
Як встановлено судом апеляційної інстанції, ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 16 листопада 2020 року відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 про роз`яснення рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 21 жовтня 2016 року у справі за позовом ЖКП №7 до неї про стягнення заборгованості за послуги по утриманню будинку, споруд та прибудинкової території.
Не погоджуючись із зазначеною ухвалою суду першої інстанції, заявник                      ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, за яку не сплатила судовий збір у розмірі, передбаченому законом.
Ухвалою Волинського апеляційного суду від 24 листопада 2020 року апеляційну скаргу заявника залишено без руху та надано строк для усунення недоліків - 10 днів з моменту вручення копії ухвали суду. Копію ухвали апеляційного суду від 24 листопада 2020 року того ж дня надіслано                        ОСОБА_1 на зазначену нею адресу.
03 грудня 2020 року на адресу апеляційного суду надійшло клопотання                        заявника про звільнення її від сплати судового збору за подання апеляційної скарги у цій справі. Однак, ухвалою Волинського апеляційного суду                           від 08 грудня 2020 року у задоволенні її клопотання відмовлено.
Ухвалою Волинського апеляційного суду від 08 грудня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 повторно залишено без руху та надано заявниці строк для усунення недоліків - 10 днів з моменту вручення копії ухвали суду для усунення зазначених в ній недоліків. 
11 грудня 2020 року ОСОБА_1 отримала ухвалу Волинського апеляційного суду від 08 грудня 2020 року, що підтверджується наявним у матеріалах справи рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.
Однак, станом на 12 січня 2021 року заявником не виконано вимог ухвали суду про залишення апеляційної скарги без руху.
Згідно з частиною шостою статті 357 ЦПК України питання про повернення апеляційної скарги суд апеляційної інстанції вирішує протягом п`яти днів з дня закінчення строку на усунення недоліків.
Відповідно до ст. ст. 185, 356 ЦПК України у разі невиконання ухвали суду про залишення скарги без руху у встановлений строк, апеляційна скарга вважається неподаною та повертається особі, яка її подала.
Встановивши, що після отримання ухвали апеляційного суду про залишення апеляційної скарги без руху, заявник не виконала вимог суду і не усунула недоліків апеляційної скарги, суд дійшов правильного висновку про повернення апеляційної скарги заявнику.
Зазначені у касаційній скарзі аргументи, Верховний Суд вважає необґрунтованими та виключно суб`єктивними судженнями заявника, оскільки вона не навела належних аргументів, які свідчили б про утруднення чи неможливість виконання нею вимог ухвали суду апеляційної інстанції щодо усунення недоліків апеляційної скарги.
 
Із змісту касаційної скарги, вбачається, що вона є необґрунтованою, правильне застосовування норм процесуального права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, а наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності ухвали Волинського апеляційного суду від 12 січня 2021 року.
 
У відповідності до частини четвертої статті  394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.
 
Керуючись частинами четвертою-шостою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,
 
У х в а л и в:
 
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою                     ОСОБА_1 в частині оскарження ухвали Волинського апеляційного суду від 12 січня 2021 року в справі за заявою ОСОБА_1 про роз`яснення рішення Луцького міськрайонного суду                           від 21 жовтня 2016 року у справі за позовом житлово-комунального підприємства №7 до неї про стягнення заборгованості за послуги по утриманню будинку, споруд та прибудинкової території.
 
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити  особі, яка подала скаргу.
 
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання і оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                                          В. М. Ігнатенко

              С. О. Карпенко

             В. А. Стрільчук