ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 лютого 2021 р.	Справа № 520/10706/19	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі:
Головуючого судді: Присяжнюк О.В.,
Суддів: Спаскіна О.А. ,  П`янової Я.В. ,
за участю секретаря судового засідання Медяник А.О., 

          розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 31.08.2020 року (ухвалене суддею Біленським О.О., повний текст якого складено 03.09.2020 р.) по справі № 520/10706/19за позовом          ОСОБА_1  до         Головного управління Національної поліції в Харківській області                 про скасування наказу,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції в Харківській області (в подальшому – ГУНП в Харківській області), в якому просив скасувати наказ ГУНП в Харківській області № 784 від 02.08.2019 р. в частині накладення на підполковника поліції ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді суворої догани.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 31.08.2020 р. у задоволенні позовних вимог  відмовлено. 
Не погодившись із рішенням суду першої  інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 31.08.2020 р. та ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги, апелянт посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а саме: Закону України «Про Національну поліцію», Закону України «Про Дисциплінарний статут Національної  поліції України», Кодексу адміністративного судочинства України та на не відповідність висновків суду обставинам справи, оскільки наказ відповідача в частині накладення на позивача дисциплінарного стягнення у вигляді суворої догани прийнятий з порушенням норм чинного законодавства та зазначив, що відповідачем при визначенні виду дисциплінарного  стягнення  не проаналізовано всі  фактичні  обставини  та не надано об`єктивну  оцінку наявним доказам.
Відповідач подав до суду апеляційної інстанції  письмовий відзив на апеляційну скаргу, в якому, посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.
У  судовому засіданні  представник апелянта підтримав апеляційну скаргу   в повному обсязі, просили рішення суду  першої інстанції скасувати та прийняти постанову, якою  позов задовольнити.
У судовому засіданні представник відповідача  проти задоволення  апеляційної скарги заперечував та просив залишити рішення суду першої інстанції без змін.
Відповідно до ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Судовим розглядом встановлено, що позивач проходить службу в органах Національної поліції, є підполковником поліції та заступником начальника Київського ВП ГУНП в Харківській області - начальником слідчого відділу, що підтверджується витягом з наказу Головного управління Національної поліції в Харківській області № 587 о/с від 26.12.2016 р. 
На підставі довідки про результати цільової перевірки оперативно-службової діяльності структурних та територіальних підрозділів ГУНП в Харківській області, якою встановлено, що у червні 2019 року працівниками Національної поліції України виявлено 7 фактів укриття злочинів проти статевої недоторканості особи, шляхом списання заяв та повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення, відомості, про які у подальшому внесено в Єдиного реєстру досудових розслідувань (в подальшому  ЄРДР) (3 - Шевченківський ВП, 2 - Київський ВП,  1 - Холодногірський ВП та Кегичівське відділення поліції, 1 -  Харківський ВП), заступником начальника ГУНП в Харківській області - складено рапорт № 14930/119-24/01-2019 від 03.07.2019  р. 
На підставі вищевказаного  рапорту,  наказом начальника ГУНП  в Харківській області  № 1143 від 10.07.2019 р.  призначено  службове розслідування  відносно поліцейських  підрозділів ГУНП в Харківській області  за фактами, викладеними   у вищевказаному рапорті. 
За результатами службового розслідування Начальником ГУНП в Харківській області  затверджено  висновок, яким  встановлено, що факти укриття злочинів проти статевої недоторканості особи, знайшли своє підтвердження, а саме, підтверджено вчинення підполковником поліції ОСОБА_1 дисциплінарних проступків, що виразились у  порушенні  вимог п. 3 та п. 4 ст. 39, ст. 214 Кримінального процесуального  кодексу України (в подальшому  -   КПК України), вимог  пп. 3 п. 1 доручення НПУ доручення НПУ від 02.06.2017 р. №   5794/01/25-2017, п. 9  розділу VІ Інструкції з організації  взаємодії органів досудового розслідування з іншими органами  та підрозділами  взаємодії органів досудового розслідування з іншими органами  та підрозділами  Національної поліції України  в запобіганні  кримінальним  правопорушенням, їх виявленні  та розслідуванні, затвердженої наказом МВС України № 575  від 07.07.2017 р. 
Пунктом 2 аказу начальника ГУНП в Харківській області № 784  від 02.08.2019 р. «Про застосування дисциплінарних стягнень до поліцейських  ГУНП в Харківській області» підполковнику поліції ОСОБА_1 , заступнику начальника ВП - начальнику СВ Київського ВП ГУНП в Харківській області, оголошено сувору догану за сукупністю вчинених дисциплінарних проступків, що виразились у порушенні вимог п. 3 та п. 4 ст. 39, ст. 214 КПК України, вимог пп. 3 п. 1 доручення НПУ від 02.06.2017 р. № 5794/01/25-2017, п. 9 розділу VI Інструкції з організації взаємодії органів досудового розслідування з іншими органами та підрозділами Національної поліції України в запобіганні кримінальним правопорушенням, їх виявленні та розслідуванні, затвердженої наказом МВС України від 07.07.2017 року № 575.
Не погоджуючись із  вищевказаним наказом  відповідача  в частині застосування до позивача дисциплінарного  стягнення, ОСОБА_1 звернувся до суду з цим позовом. 
Відмовляючи у задоволенні  позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем дотримано порядок проведення службового розслідування та встановлено фактичні порушення позивача, у зв`язку з чим відсутні підстави для скасування п. 2 оскаржуваного наказу. 
Суд апеляційної інстанції погоджується з  висновком суду першої інстанції з наступних підстав. 
Відповідно до  ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно із  ч. 1 ст. 18 Закону України "Про Національну поліцію" поліцейський зобов`язаний: неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва;  поважати і не порушувати прав і свобод людини;  надавати невідкладну, зокрема домедичну і медичну, допомогу особам, які постраждали внаслідок правопорушень, нещасних випадків, а також особам, які опинилися в безпорадному стані або стані, небезпечному для їхнього життя чи здоров`я; зберігати інформацію з обмеженим доступом, яка стала йому відома у зв`язку з виконанням службових обов`язків; інформувати безпосереднього керівника про обставини, що унеможливлюють його подальшу службу в поліції або перебування на займаній посаді.
Відповідно до ч. 1  ст. 19 Закону України "Про Національну поліцію",  у разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону.
Підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом (ч. 2  ст. 19 Закону України "Про Національну поліцію").
Статтею 1 Дисциплінарного статуту встановлено, що службова дисципліна - дотримання поліцейським  Конституції  і законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів Національної поліції України, нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, Присяги поліцейського, наказів керівників.
Згідно  із ч. 1 ст. 11 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, за порушення службової дисципліни поліцейські незалежно від займаної посади та спеціального звання несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом.
Статтею 12 Дисциплінарного статуту Національної поліції України встановлено, що дисциплінарним проступком визнається протиправна винна дія чи бездіяльність поліцейського, що полягає в порушенні ним службової дисципліни, невиконанні чи неналежному виконанні обов`язків поліцейського або виходить за їх межі, порушенні обмежень та заборон, визначених законодавством для поліцейських, а також у вчиненні дій, що підривають авторитет поліції.
Відповідно до ч. 1 ст. 13 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, дисциплінарне стягнення є засобом підтримання службової дисципліни, що застосовується за вчинення дисциплінарного проступку з метою виховання поліцейського, який його вчинив, для безумовного дотримання службової дисципліни, а також з метою запобігання вчиненню нових дисциплінарних проступків.
Дисциплінарне стягнення має індивідуальний характер та не застосовується до поліцейського, вина якого у вчиненні дисциплінарного проступку не встановлена у визначеному порядку або який діяв у стані крайньої необхідності чи необхідної оборони (ч. 2 ст.13 Дисциплінарного статуту Національної поліції України).
Відповідно до ч. 3 ст. 13 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, до поліцейських можуть застосовуватися такі види дисциплінарних стягнень: зауваження;  догана;  сувора догана;  попередження про неповну службову відповідність;  пониження у спеціальному званні на один ступінь;  звільнення з посади;  звільнення із служби в поліції.
Частиною 1 статті 14 Дисциплінарного статуту визначено, що службове розслідування - це діяльність із збирання, перевірки та оцінки матеріалів і відомостей про дисциплінарний проступок поліцейського.
Службове розслідування проводиться з метою своєчасного, повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин вчинення поліцейським дисциплінарного проступку, встановлення причин і умов його вчинення, вини, ступеня тяжкості дисциплінарного проступку, розміру заподіяної шкоди та для підготовки пропозицій щодо усунення причин вчинення дисциплінарних проступків (ч. 2 ст. 14 Дисциплінарного статуту).
Відповідно до ч. 3 ст. 14 Дисциплінарного статуту, службове розслідування призначається за письмовим наказом керівника, якому надані повноваження із застосування до поліцейського дисциплінарного стягнення.
Згідно із   ч.  4 ст. 14 Дисциплінарного статуту, підставою для призначення службового розслідування є заяви, скарги та повідомлення громадян, посадових осіб, інших поліцейських, засобів масової інформації (далі - повідомлення), рапорти про вчинення порушення, що має ознаки дисциплінарного проступку, або безпосереднє виявлення ознак такого проступку посадовою особою поліції, за наявності достатніх даних, що вказують на ознаки дисциплінарного проступку.
Службове розслідування проводиться на засадах неупередженості та рівності всіх поліцейських перед законом незалежно від займаної посади, спеціального звання, наявних у них державних нагород та заслуг перед державою (частина 6 статті 14 Дисциплінарного статуту Національної поліції України).
Відповідно до ч. 10 ст. 14 Дисциплінарного статуту, Порядок проведення службових розслідувань у Національній поліції України встановлюється Міністерством внутрішніх справ України.
Наказом Міністерства внутрішніх справ України № 893  від 07.11.2018 р. затверджено   Порядок  проведення службових розслідувань у Національній поліції України (в подальшому – Порядок № 893). 
Згідно із пунктом 1 розділу ІІ Порядку № 893, службове розслідування призначається за письмовим наказом керівника, якому надані повноваження із застосування до поліцейського дисциплінарного стягнення. Підставами для призначення службового розслідування є заяви, скарги та повідомлення громадян, посадових осіб, інших поліцейських, засобів масової інформації, рапорти про вчинення порушення, що має ознаки дисциплінарного проступку, або безпосереднє виявлення ознак такого проступку посадовою особою поліції за наявності достатніх даних, що вказують на ознаки дисциплінарного проступку.
Відповідно до пунктів 1, 2 розділу VI Порядку № 893, зібрані під час проведення службового розслідування матеріали та підготовлені дисциплінарною комісією документи формуються нею у справу. Підсумковим документом службового розслідування є висновок службового розслідування, який складається зі вступної, описової та резолютивної частин. Висновок службового розслідування готує і підписує дисциплінарна комісія.
Проведення службового розслідування полягає в діяльності дисциплінарної комісії із збирання, перевірки та оцінки матеріалів і відомостей про дисциплінарний проступок поліцейського з метою своєчасного, повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин його вчинення, установлення причин і умов учинення дисциплінарного проступку, вини поліцейського, ступеня тяжкості дисциплінарного проступку, розміру заподіяної шкоди та для підготовки пропозицій щодо усунення причин учинення дисциплінарних проступків (пункт  1 розділу V Порядку № 893).
Згідно із  пунктом 7 розділу V Порядку № 893, розгляд справи дисциплінарною комісією проводиться зазвичай у формі письмового провадження. Збирання та перевірка матеріалів і відомостей про дисциплінарний проступок поліцейського у разі розгляду справи у формі письмового провадження здійснюються зазвичай шляхом, зокрема, одержання в органах, закладах, установах поліції та їх підрозділах чи за запитом в інших органах державної влади та органах місцевого самоврядування необхідних документів або їх копій та долучення до матеріалів справи.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 15 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, проведення службових розслідувань за фактом порушення поліцейським службової дисципліни здійснюють дисциплінарні комісії. Дисциплінарні комісії формуються з поліцейських та працівників поліції, які мають відповідні знання та досвід, необхідні для ефективного проведення службового розслідування.
Згідно із ч. 9 ст. 15 Дисциплінарного статуту Національної поліції України,  уповноважений член дисциплінарної комісії, що проводить службове розслідування, має право: одержувати пояснення щодо обставин справи від поліцейського, стосовно якого проводиться службове розслідування, та від інших осіб; одержувати в органах, закладах, установах поліції та їхніх підрозділах чи за запитом в інших органах державної влади та органах місцевого самоврядування необхідні документи або їх копії та долучати до матеріалів справи; отримувати консультації спеціалістів з питань, що стосуються службового розслідування.
Судовим розглядом встановлено, що підставою для застосування до позивача дисциплінарного  стягнення у вигляді суворої догани є встановлення під час  службового розслідування, що  підполковник поліції ОСОБА_1 , заступник начальника ВП - начальнику СВ Київського ВП ГУНП в Харківській області  без дотримання  вимог ст. 214 КПК України не вижив  заходів  щодо внесення до ЄРДР відомостей за заявою ОСОБА_2 , зареєстрованою в ІТС  ІПНП Київського ВП від 26.05.2019 р. № 18311 та у порушення  вимог пп. 3 п. 1 доручення НПУ  від 02.06.2017 р.  № 5794/01/25-2017, без складання супровідного листа  на ім`я начальника  органу (підрозділу) поліції  щодо організації  розгляду та прийняття  рішення, згідно  із Законом України  «Про звернення громадян»  або КУпАП, своєю резолюцією 26.05.2019 р.  доручив  розгляд вказаного матеріалу  працівниками ВКП ВП. Крім того, висновками службового розслідування встановлено, що  підполковником поліції ОСОБА_1 порушено п. 9 розділу VІ Інструкції з організації  взаємодії органів досудового розслідування з іншими органами  та підрозділами взаємодії органів досудового розслідування з іншими органами  та підрозділами Національної поліції України  в запобіганні  кримінальним  правопорушенням, їх виявленні  та розслідуванні, затвердженої наказом МВС України № 575  від 07.07.2017 р. в частині  неналежного контролю  за виконанням  доручення  слідчого  у кримінальному  провадженні №12019220490002700  та у порушення  вимог  п. 3  та п. 4 ст. 39 КПК України  не ознайомився з матеріалами кримінального  провадження № 12019220490002693, не надав  слідчому  вказівок, не вжив жодних заходів, направлених на недопущення порушень слідчим  вимог кримінального процесуального законодавства.
Як вбачається з матеріалів службового розслідування дисциплінарною комісією досліджувались наступні матеріали, якими підтверджено вчинення позивачем дисциплінарного   проступку, а саме: супровідний лист ОСОБА_1  від 16.05.2019 р.;  рапорт  старшого інспектора Київського  ВП ГУНП в Харківській області про  отримання заяви та зареєстрованого ЄО  за № 16996 від 16.05.2019 р. як  розпутні дії (інші статеві злочини);  пояснення ОСОБА_3 ; рапорт та довідка  ВКП Київського ВП ГУНП в Харківській області ОСОБА_4 ; протокол прийняття заяви про кримінальне  правопорушення та іншу подію від 07.06.2019 р. за заяво. ОСОБА_5 ;  пояснення ОСОБА_3 ; витяг з ЄРДР  по номеру кримінального провадження 12019220490002693 стосовно звернення ОСОБА_5 ; рапорт  ВКП Київського ВП ГУНП в Харківській області ОСОБА_4  про  отримання заяви та зареєстрованого ЄО  за № 37324 від 28.10.2018 р.; рапорт ОСОБА_6 ; заява та пояснення   ОСОБА_7 , протокол  прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу  подію щодо заяви ОСОБА_7 ; №12019220490002700 витяг з ЄРДР по номеру кримінального провадження 12019220490002693 стосовно звернення ОСОБА_7 ; довідка про прийняття та  реєстрацію заяви ОСОБА_7 ; пояснення ОСОБА_2 , супровідні листи щодо направлення кримінального провадження. 
Крім того,  під час  службового розслідування  позивачем надавалися пояснення, які знаходяться в матеріалах службової перевірки. 
Таким чином, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що матеріалами службового розслідування підтверджено порушення позивачем п. 3  та п. 4 ст. 39 КПК України, ст. 214 КПК України, п. 9 розділу VІ Інструкції з організації  взаємодії органів досудового розслідування з іншими органами  та підрозділами взаємодії органів досудового розслідування з іншими органами  та підрозділами Національної поліції України  в запобіганні кримінальним правопорушенням, їх виявленні та розслідуванні, затвердженої наказом МВС України № 575  від 07.07.2017 р.,  у зв`язку з  чим відсутні підстави для  скасування п. 2  оскаржуваного наказу в частині  оголошення ОСОБА_1 суворої догани. 
Доводи апелянта, що до його повноважень не входить обов`язок проводити перевірку законності  прийняття  слідчим  рішення,  суд апеляційної інстанції  вважає необґрунтованими з наступних підстав.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 39 КПК України, керівник органу досудового розслідування уповноважений: визначати слідчого (слідчих), який здійснюватиме досудове розслідування, а у випадках здійснення досудового розслідування слідчою групою - визначати старшого слідчої групи, який керуватиме діями інших слідчих;  відсторонювати слідчого від проведення досудового розслідування вмотивованою постановою за ініціативою прокурора або з власної ініціативи з наступним повідомленням прокурора та призначати іншого слідчого за наявності підстав, передбачених цим Кодексом, для його відводу або у разі неефективного досудового розслідування; ознайомлюватися з матеріалами досудового розслідування, давати слідчому письмові вказівки, які не можуть суперечити рішенням та вказівкам прокурора;  вживати заходів щодо усунення порушень вимог законодавства у випадку їх допущення слідчим;  погоджувати проведення слідчих (розшукових) дій та продовжувати строк їх проведення у випадках, передбачених цим Кодексом;  здійснювати досудове розслідування, користуючись при цьому повноваженнями слідчого; здійснювати інші повноваження, передбачені цим Кодексом.
Згідно із ч. 1 ст. 214 КПК України,  слідчий, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань, розпочати розслідування та через 24 години з моменту внесення таких відомостей надати заявнику витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань. Слідчий, який здійснюватиме досудове розслідування, визначається керівником органу досудового розслідування.
Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 3 Дисциплінарного статуту, керівник зобов`язаний контролювати дотримання підлеглими службової дисципліни, аналізувати її стан та об`єктивно доповідати про це безпосередньому керівникові, проводити профілактичну роботу із зміцнення службової дисципліни та запобігання вчиненню підлеглими правопорушень.
Таким чином,  позивач як керівник органу досудового розслідування не звільнений від відповідальності за неналежне здійснення своїх повноважень, а несе відповідальність за ефективності діяльності органу, дотримання вимог чинного законодавства підлеглими, керівником яких він є, та може бути притягнутий до відповідальності разом  із працівником, яким вчинено порушення, якщо вищестоящий керівник, якому надано право накладати стягнення, дійде висновку про неналежну організацію та координацію керівником роботи підлеглих.
Також суд апеляційної інстанції  зазначає, що службова дисципліна полягає у виконанні (дотриманні) законодавчих та підзаконних актів із питань службової діяльності та бездоганному і неухильному додержанні порядку і правил, що такими нормативними актами передбачені.
Застосування дисциплінарного стягнення у вигляді попередження про неповну службову відповідність не є крайнім заходом дисциплінарного впливу, а його застосування здійснюється на розсуд уповноваженої особи, з урахуванням обставин у справі, та не потребує наведення неможливості застосування інших видів дисциплінарних стягнень.
Аналогічний висновок щодо застосування норм матеріального права викладений у постанові  Верховного Суду від 25.11.2019 р.  (справа 520/9023/18).
Із врахуванням вищевикладеного, суд апеляційної інстанції  погоджується з висновком суду першої інстанції, що  відповідач при винесенні п. 2 Наказу начальника ГУНП в Харківській області № 784 від 02.08.2019 р. «Про застосування дисциплінарних стягнень до поліцейських  ГУНП в Харківській області», діяв на підставі та у спосіб передбачений чинним законодавством, у зв`язку з чим відсутні підстави для скасування оскаржуваного наказу.
Відповідно  до ч. 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Таким чином, суд, переглянувши у межах апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції, вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, ретельно дослідив наявні докази, дав їм належну оцінку та прийняв законне та обґрунтоване рішення відповідно до   вимог матеріального та процесуального права.
Відповідно до ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення Харківського  окружного адміністративного суду від 31.8.2020 р. - без змін, оскільки суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням  норм матеріального і процесуального права.
Доводи апелянта спростовані приведеними вище обставинами та нормативно-правовим обґрунтуванням. 
Відповідно до п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі “Hirvisaari v. Finland” від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.
Однак, згідно із п. 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі “Ruiz Torija v. Spain” від 9 грудня 1994 р., статтю 6 п. 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.
Пунктом 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень визначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Керуючись ст. ст.  9, 243, 308, 316, 322,  325,  326,  328,  329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -        

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1  залишити без задоволення.
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 31.08.2020 року по справі № 520/10706/19  залишити без змін.
Постанова набирає законної сили  з дати її прийняття та може бути оскаржена  протягом тридцяти днів з дня  складення повного судового рішення шляхом подачі  касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя 		О.В. Присяжнюк	
Судді	   	О.А. Спаскін    Я.В. П`янова   	
Повний текст постанови складено  08.02.2021 року