УХВАЛА
 
15 березня 2021 року
м. Київ
 
справа № 757/32858/18-ц
провадження № 61-2772ск21
 
Верховний Суд у складі судді Другої судової палати Касаційного цивільного суду Антоненко Н. О., вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , підписаною адвокатом Савченко Тетяною Вікторівною, на рішення Печерського районного суду міста Києва від 14 серпня 2019 року та на постанову Київського апеляційного суду від 23 листопада 2020 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Національного Банку України, третя особа публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Хрещатик» про відшкодування шкоди,
 
ВСТАНОВИВ :
 
19 лютого 2021 року ОСОБА_1 через представника засобами поштового зв`язку подала до Верховного Суду касаційну скаргу на зазначені судові рішення.
 
У касаційній скарзі як на підставу касаційного оскарження ОСОБА_1 посилається, окрім пунуту 1, на пункт 2 частини першої статті 389 ЦПК України, відповідно до якого підставою касаційного оскарження судових рішень є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права у випадку якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні.
Тлумачення вказаної норми ЦПК України дозволяє зробити висновок, що при касаційному оскарженні судових рішень на підставі пункту 2 частини другої статті 389 ЦПК України в касаційній скарзі має бути мотивовано необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні.
 
За даною касаційною скаргою не може бути вирішене питання про відкриття касаційного провадження, оскільки в касаційній скарзі ОСОБА_1 просить відступити від правової позиції, викладеної в постанові Верховного Суду                         в справі № 757/29145/18-ц, яка Київським апеляційним судом не застосовувалася в оскаржуваній постанові, а тому така обставина не є підставою у розумінні пункту 2 частини другої статті 389 ЦПК України.
 
У частині першій статті 400 ЦПК України передбачено, що переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
 
Ураховуючи викладене, ОСОБА_1 необхідно надати уточнену касаційну скаргу з посиланням на підставу (підстави) касаційного оскарження, передбачену (передбачені) статтею 389 ЦПК України.
 
Згідно з частиною другою статті 393 ЦПК України у разі, якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, установлених статтею 392 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала.
 
Керуючись статтями 185, 392, 393 ЦПК України, Верховний Суд у складі судді Другої судової палати Касаційного цивільного суду,
 
УХВАЛИВ :
 
Касаційну скаргу ОСОБА_1 , підписаною адвокатом Савченко Тетяною Вікторівною, на рішення Печерського районного суду міста Києва від 14 серпня 2019 року та на постанову Київського апеляційного суду від 23 листопада 2020 року залишити без руху.
 
Надати для усунення недоліків касаційної скарги строк протягм десяти днів з дня вручення ухвали про залишення касаційної скарги без руху.
 
У разі невиконання в установлений строк вимог цієї ухвали касаційна скарга вважатиметься неподаною та буде повернута особі, яка подала касаційну скаргу.
 
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.
 
Суддя                                                                                                            Н. О. Антоненко