Справа № 459/1030/19                                Головуючий у 1 інстанції: Новосад М.Д. 
Провадження № 22-ц/811/2400/20                        Доповідач в 2-й інстанції: Ніткевич А. В. 
Категорія: 53

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
       26 січня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:
головуючого судді - Ніткевича А.В. 
                                               суддів: Бойко С.М., Копняк С.М.,  
розглянувши в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, в приміщенні Львівського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПРОВІДНА» на рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 12 березня 2020 року в складі судді Новосада М.Д. у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Провідна», з участю третьої особи без самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Галицька», про стягнення страхового відшкодування,-
встановила:
У квітні 2019 року представник позивачів звернувся до суду з позовом до ПрАТ Страхова компанія «Провідна», з участю третьої особи без самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача ПрАТ «Страхова компанія «Галицька», про стягнення страхового відшкодування, просив стягнути з відповідача у користь:  ОСОБА_1 суму страхового відшкодування пов`язаного з втратою годувальника та із заподіяною моральною шкодою у розмірі 64 000,00 грн., та 10 000,00 грн. витрат на правову допомогу; ОСОБА_2 суму страхового відшкодування пов`язаного із заподіяною моральною шкодою у розмірі 6 400,00 грн., та 4 000,00 грн. витрат на правову допомогу.
Вимоги обґрунтовані тим, що 27.11.2017 о 21,48 год. на пр. Лобановського, 37 в м. Києві відбулась ДТП за участю автомобіля марки «Фольксваген Туарег», реєстраційний номер НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_3 , який здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_4 , внаслідок чого останнього відкинуло на зустрічну смугу, де на нього повторно здійснив наїзд автомобіль марки «Мітсубісі Паджеро Спорт», реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_5 . Внаслідок вказаної ДТП пішохід ОСОБА_4 отримав тілесні ушкодження від яких помер в Київській міській клінічній лікарні № 17. 
Дані факти підтверджуються постановою слідчого про закриття кримінального провадження від 18.06.20018 та висновком судово-медичної експертизи № 3607 від 12.01.2018, виходячи із якого смерть ОСОБА_4 настала від наїзду на нього транспортного засобу «Фольксваген Туарег», реєстраційний номер НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_3 , автомобіль якого був застрахований у ПрАТ «СК «Провідна». Зважаючи на коло осіб, яким належить право на одержання страхового відшкодування від відповідача, розмір належного позивачці ОСОБА_1 (дочці покійного) страхового відшкодування, пов`язаного із втратою годувальника та заподіяною моральною шкодою становить 115 200,00 грн. та 12 800,00 грн. відповідно, та 12 800,00 грн. страхового відшкодування, пов`язаного із заподіяною моральною шкодою, належного позивачці ОСОБА_2 (дружині покійного). 
21.09.2018 представник позивачів подав до відповідача повідомлення про ДТП та заяви на виплату страхового відшкодування. Відповідач, посилаючись на той факт, що згідно наданих документів ОСОБА_4 загинув внаслідок ДТП за участю двох транспортних засобів, цивільно-правова відповідальність одного із яких (автомобіль «Мітсубісі Паджеро Спорт» реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_5 ) була застрахована у ПрАТ СК «Галицька», тому відповідальність за заподіяну шкоду повинні нести страхові компанії обох водіїв. Таким чином, станом на день звернення до суду з даним позовом, відповідач не виконав покладені на нього обов`язки згідно ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та виплатив належні позивачам суми страхового відшкодування не у повному обсязі, а лише у розмірі 50%. З урахуванням наведеного просив позов задовольнити.
Оскаржуваним рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 12 березня 2020 року позовні вимоги  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Провідна», з участю третьої особи без самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача ПрАТ СК «Галицька», про стягнення страхового відшкодування – задоволено.
Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Провідна» в користь ОСОБА_1  57600 страхового відшкодування у звязку із втратою годувальника та 6400 моральної шкоди.
Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Провідна» в користь ОСОБА_2 6400 грн. моральної шкоди.
Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Провідна» в користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу у розмірі 10000 грн.
Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Провідна» в користь ОСОБА_2 витрати на правову допомогу у розмірі 4000 грн.
Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Провідна» в користь держави 2305,20 грн. судового збору.
Рішення суду оскаржив відповідач ПрАТ СК «ПРОВІДНА», вважає, що рішення не відповідає вимогам закону, є необґрунтованим, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, а висновки суду не відповідають обставинам справи.
Вважає, що суд не врахував те, що у спірних правовідносинах зобов`язання страховика випливають з договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, а не безпосередньо з самого факту завдання шкоди.
При цьому, якщо норми ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», який є спеціальним законом, що регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, передбачають інші умови, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, застосовуються норми цього закону.
Згідно із п. 36.3 ст. 36 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі якщо відповідальними за заподіяння неподільної шкоди взаємопов`язаними, сукупними діями є декілька осіб, розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за кожну з таких осіб визначається шляхом поділу розміру заподіяної шкоди на кількість таких осіб. 
Оскільки учасниками спірної ДТП є два транспортні засоби, тобто дві особи, розмір страхового відшкодування має визначатися шляхом поділу розміру шкоди на 2 особи.
Зазначає, що суд не зазначив в оскаржуваному рішенні причини незастосування п. 36.3 ст. 36 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».
Покликається на те, що для виникнення солідарного обов`язку боржників необхідні дві умови, предмет зобов`язання має бути неподільним, солідарний обов`язок має бути встановлений законом або договором, однак суд у рішенні не наводить правових підстав можливості солідарного стягнення зі страховиків.
Вважає, що законодавством України не передбачено солідарного відшкодування спричиненої шкоди страховиками, оскільки останні не є заподіювачами шкоди.
Не погоджується також із рішенням про стягнення судових витрат, оскільки позивачем не надано належних доказів понесених обґрунтованих витрат на професійну правничу допомогу та не надано доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Просить скасувати рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 12 березня 2020 року та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити. Стягнути з позивача судовий збір за подання апеляційної скарги..
06.11.2020 на адресу апеляційного суду надійшов відзив представника позивачів адвоката Стефківського В.І. на апеляційну скаргу, у якому покликаючись на судову практику, просить апеляційну скаргу відхилити, а оскаржуване рішення залишити без змін.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою. 
Апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (ч. 1 ст. 369 ЦПК України).
Згідно із ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
З матеріалів справи вбачається, що предметом судового розгляду є відшкодування шкоди заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, сумарний розмір якої не перевищує ста прожиткових мінімумів для працездатних осіб.
Враховуючи наведене, справа призначена для розгляду апеляційним судом в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
При цьому, виключно бажання сторони у справі викласти під час публічних слухань свої аргументи, які вже висловлені, зокрема, у позові заяві та апеляційній скарзі, не зумовлюють необхідність призначення до розгляду справи з викликом її учасників (ухвала Великої Палати Верховного Суду у справі № 668/13907/13-ц).
Разом з цим, згідно із ч. 1 ст. 8 ЦПК України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи, відтак колегія суддів інформувала учасників справи про час і день розгляду справи, шляхом оприлюднення інформації про розгляд справи на офіційному сайті Львівського апеляційного суду.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково враховуючи таке.
Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно із статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що  сума страхового відшкодування з урахуванням встановленого ліміту страхового відшкодування - у користь позивачки ОСОБА_1 складає 128 000, 00 грн., з яких: 12 800,00 грн. - моральна шкода, 115 200, 00 грн. - шкода, пов`язана із втратою годувальника, а у користь позивачки ОСОБА_2 - 12 800,00 грн. моральної шкоди. Однак відповідачем ПрАТ «СК «Провідна» здійснено часткову виплату страхового відшкодування потерпілим, а саме: позивачці ОСОБА_1 в загальному розмірі 64 000,00 грн. (відшкодування моральної шкоди в розмірі 6 400,00 грн. та відшкодування шкоди, пов`язаної із втратою годувальника у розмірі 57 600,00 грн.); позивачці ОСОБА_2 відшкодування моральної шкоди в розмірі 6 400,00 грн.
Таким чином, суд дійшов висновку, що всупереч п. 36.2 ст. 36 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховиком здійснено лише часткову виплату страхового відшкодування у розмірі 50% від загальної суми, що підлягала відшкодуванню потерпілим.
Поряд з цим, суд зазначив, що доводи відповідача про те, що завдана позивачам шкода (50% від загальної суми страхового відшкодування) підлягає відшкодуванню ПрАТ «СК «Галицька», як страхувальником цивільно-правової відповідальності власника транспортного засобу «Мітсубісі Паджеро Спорт» реєстраційний номер НОМЕР_2 , є безпідставними, оскільки враховуючи солідарну відповідальність відповідачів, позивачі скористались своїм правом на власний розсуд визначити до якого із страховиків звернутися із заявами про виплату страхового відшкодування. 
При цьому, суд зазначив, що ПрАТ «СК «Провідна» має право зворотної вимоги до ПрАТ «СК «Галицька» згідно із положеннями статті 1191 ЦК України.
Також суд вирішив питання розподілу судового збору.
Судом встановлено такі обставини справи та відповідні їм правовідносини.
27.11.2017 о 21:48 год. на пр. Лобановського, 37 в м. Києві, ОСОБА_3 керуючи автомобілем «Фольксваген Таурег», реєстраційний номер НОМЕР_3 , здійснив наїзд на пішоходів ОСОБА_6 та ОСОБА_4 , які перетинали проїзну частину в непередбачуваному для цього місці. Після зіткнення, пішохода ОСОБА_4 відкинуло на зустрічну смугу де на нього повторно здійснив наїзд автомобіль «Мітсубісі Паджеро Спорт», реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_5 . Внаслідок ДТП пішоходів ОСОБА_6 та ОСОБА_4 доставлено до КМКЛ №17 де останній помер. ДТП сталося внаслідок порушення ПДР України з боку пішоходів  ОСОБА_6 та ОСОБА_4 .
Постановою слідчого СУ ГУ НП в м. Києві Бойко О.А. від 18.06.2018, кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 12017100000001235 від 28.11.2017, закрито у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_3 та ОСОБА_5 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України.
Зокрема, згідно висновку автотехнічної експертизи № 12-1/891 у відповідній дорожній обстановці водій автомобіля «Фольксваген Таурег», реєстраційний номер НОМЕР_3 ОСОБА_3 не мав технічної можливості уникнути наїзду на пішоходів, як і водій автомобіля «Мітсубісі Паджеро Спорт», реєстраційний номер НОМЕР_2 ОСОБА_5 не мав технічної можливості уникнути наїзду на пішохода ОСОБА_4 , встановлені невідповідності дій водіїв вимогам ПДР України не знаходяться в причинному зв`язку з виникненням ДТП.
Таким чином, в діях водіїв ОСОБА_3 та ОСОБА_5 відсутні порушення ПДР України, які б знаходилися в прямому причинно-наслідковому зв`язку із наслідками ДТП.
Згідено висновку трасослогічної експертизи № 23809/17-52 більшість наданих на дослідження об`єктів належить лівій передній частині автомобіля «Фольксваген Таурег», реєстраційний номер НОМЕР_3 2014 року виготовлення.
Відповідно до висновку експерта № 3607 від 12.01.2018, смерть  ОСОБА_4 настала від множинних переломів кісток скелету, з ушкодженням внутрішніх органів та шоком на що вказують дані в п. 1.А), Б), В), Г); переважне малокров`я внутрішніх органів; шокові нирки; крововиливи під ендокардом лівого шлуночка серця (плями Мінакова). Усі зазначені ушкодження об`єднані одним механізмом травми (автомобільною травмою), виникли в короткий проміжок часу, і окремо не оцінюються. Усі вони мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки (небезпека для життя – множинні переломи кісток скелету, з ушкодженням внутрішніх органів, та шоком) і знаходяться в прямому причинно-наслідковому зв`язку з настанням смерті  ОСОБА_4 (а.с. 16-20).
Згідно копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_4 від 29.11.2017,  ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 – помер ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 21).
Позивачка ОСОБА_1 є дочкою, а позивачка ОСОБА_2 є дружиною, покійного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копіями свідоцтва про народження серії НОМЕР_5 від 24.05.2000 р. та свідоцтва про одруження серії НОМЕР_6 від 10.11.1999 р.
Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду про те, що на час смерті ОСОБА_4 право на одержання страхового відшкодування у зв`язку із втратою годувальника мала дочка останнього - позивачка ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка є студенткою Львівського НМУ ім. Данила Галицького (довідка №778 від 31.05.2018 р.), крім цього, позивачі входять в коло осіб, яким належить компенсація моральної шкоди, яка заподіяна у зв`язку зі смертю ОСОБА_4 .
Згідно копії полісу АК/1190513/2410/16 цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу - автомобіля марки ««Фольксваген Туарег», реєстраційний номер НОМЕР_1  на дату вчинення дорожньо-транспортної пригоди була застрахована у ПрАТ «СК «Провідна» (а.с. 68).
21.09.2018 представник позивачів надіслав повідомлення відповідачу ПрАТ «СК «Провідна» про ДТП та заяви про виплату страхового відшкодування (2300241438, 2300241437), а саме на користь: ОСОБА_1 115 200,00 грн. шкоди пов`язаної із втратою годувальника та 12 800,00 грн. заподіяної моральної шкоди; ОСОБА_2 12 800,00 грн. заподіяної моральної шкоди (а.с. 12).
10.12.2018 ПрАТ «СК «Провідна» надіслало лист № 17-05/12756, відповідно до якого, посилаючись на п. 36.3 ст. 36 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», позивачам здійснено виплату половину розміру страхового відшкодування, посилаючись на те, що згідно заяви та наданих документів, ОСОБА_4 загинув внаслідок ДТП, яке мало місце 27.11.2017 за участю автомобіля марки «Фольксваген Туарег», реєстраційний номер НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_3 , та автомобіля марки «Мітсубісі Паджеро Спорт», реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_5 , цивільно-правова відповідальність якого застрахована згідно полісу АМ1807097 у ПрАТ «СК «Галицька».
Так, згідно матеріалів справи, відповідачем здійснено часткову виплату страхового відшкодування потерпілим, а саме: позивачці ОСОБА_1 в загальному розмірі 64 000,00 грн. (відшкодування моральної шкоди в розмірі 6 400,00 грн. та відшкодування шкоди, пов`язаної із втратою годувальника у розмірі 57 600,00 грн.), а позивачці ОСОБА_2 відшкодування моральної шкоди в розмірі 6 400,00 грн.
При цьому, загальна сума страхового відшкодування з врахуванням встановленого ліміту страхового відшкодування - у користь позивачки ОСОБА_1 складає 128 000, 00 грн., з яких: 12 800,00 грн. - моральна шкода, 115 200, 00 грн. - шкода, пов`язана із втратою годувальника, а у користь позивачки ОСОБА_2 - 12 800,00 грн. моральної шкоди.
Різницю між виплаченою сумою страхового відшкодування та сумою, яка належиться позивачам, місцевий суд стягнув в примусовому порядку.
Оскаржуючи рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 12 березня 2020 року, відповідач ПрАТ «Страхова компанія «ПРОВІДНА» не погоджується з таким, оскільки вважає, що розмір розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) має визначатися шляхом поділу розміру заподіяної шкоди на кількість винних осіб, при цьому не заперечує розміру такого відшкодування. 
Перевіряючи законність оскаржуваного рішення колегія суддів виходить із такого.
Відповідно до частин першої, другої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної особи або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкода завдана не з її вини.
За змістом частин першої, другої статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини першої статті 1188 ЦК України).
У випадках завдання шкоди внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки іншим особам (які не є власниками (володільцями) джерел підвищеної небезпеки, від взаємодії яких завдана шкода, наприклад пасажир транспортного засобу) застосовується положення частини другої статті 1188 ЦК України, згідно з яким, якщо внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки було завдано шкоди іншим особам, особи, які спільно завдали шкоди, зобов`язані її відшкодувати незалежно від їхньої вини.
За змістом цієї норми обов`язок з відшкодування шкоди покладається на власників (володільців) джерел підвищеної небезпеки, незалежно від вини обох водіїв або одного з них, якщо вони не доведуть, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК України).
Отже, у відносинах між володільцем джерела підвищеної небезпеки та третіми особами, яким такий володілець завдав шкоди, діє принцип відповідальності володільця незалежно від його вини.
Частиною першою статті 1190 ЦК України передбачено, що особи, спільними діями або бездіяльністю яких було завдано шкоди, несуть солідарну відповідальність перед потерпілим.
В разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо (частина перша статті 543 ЦК України).
В свою чергу, страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів (стаття 1 Закону України «Про страхування».
За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 Цивільного кодексу  України).
Предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема, з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності) (стаття 980 ЦК України).
Розрізняють добровільну та обов`язкову форми страхування (стаття 5 Закону України «Про страхування»). 
Види обов`язкового страхування в Україні визначені у статті 7 Закону України «Про страхування». До них пункт 9 частини першої вказаної статті відносить страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Відносини у цій сфері регламентує, зокрема, Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».
Обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок дорожньо - транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).
Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 вказаного Закону).
Відповідно до п. 2.1. ст. 2 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі Закон № 1961-IV), його норми мають перевагу над нормами інших законів у цій сфері страхування.
Метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності за цим законом є забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП, а також захист майнових інтересів страхувальників (стаття 3 Закону). 
 Стаття 4 цього закону визначає суб`єктів обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, зокрема до таких відносяться страхувальники та інші особи, відповідальність яких застрахована, страховики, Моторне (транспортне) страхове бюро України (далі - МТСБУ), потерпілі.
Згідно із статтею 6 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоровю та/або майну потерпілого.
Настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми, в порядку визначеному законом.
Відповідно до статті 9 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. 
За змістом пункту 22.1 статті 22, статті 23 цього Закону  у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є, зокрема, шкода, пов`язана із смертю потерпілого.
Таким чином, у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування є страховик завдавача шкоди. Цей страховик хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом № 1961-IV порядку.
Аналогічного висновку дійшов ВС у постанові від 23.09.2020, справа № 199/1100/19.
В цьому контексті колегія суддів також звертає увагу на те, що покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, чи на особу яка правомірно управляє цим транспортним засобом, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів"), оскільки уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника.
Такий правовий висновок сформулювала Велика Палата Верховного Суду у постанові від 4 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц.
Статтею 36 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що страховик, приймаючи рішення про виплату страхового відшкодування, зобов`язаний виплатити його в передбачений 90-денний строк з моменту отримання заяви про виплату страхового відшкодування (п. 36.2 цієї статті).
Тобто, вказана вище норма встановлює обов`язок страховика виплатити страхове відшкодування не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування та не дає страховику право на часткову виплату страхового відшкодування.
Враховуючи наведене, колегія суддів роділяє висновок місцевого суду про те, що страховиком добровільно здійснено лише часткову виплату страхового відшкодування у розмірі 50% від загальної суми, що підлягала відшкодуванню потерпілим та не погоджується з обґрунтуванням страховиком виплати потерпілим половини розміру стрхового відшкодування, з покликанням на те, що смерть ОСОБА_4 настала внаслідок ДТП за участю двох транспортних засобів, цивільно-правова відповідальність одного з яких затрахована у ПрАТ «СК «Галицька».
Так, ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що у разі якщо відповідальними за заподіяння неподільної шкоди взаємопов`язаними, сукупними діями є декілька осіб, розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за кожну з таких осіб визначається шляхом поділу розміру заподіяної шкоди на кількість таких осіб (п. 36.3).
Колегія суддів виходить з того, що у справі, яка переглядається, внаслідок взаємодії двох джерел підвищеної небезпеки (автомобіля «Фольксваген Туарег» реєстраційний номер НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_3 та автомобіля «Мітсубісі Паджеро Спорт», реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_5 ) було завдано шкоди позивачам, тому особи, які спільно завдали шкоди, фактично зобов`язані її відшкодувати незалежно від їхньої вини. 
У такому випадку позивач має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі, як від усіх володільців транспортних засобів разом, так і від будь-кого з них окремо.
Таким чином, не надаючи окремо оцінки відповідальності ПрАТ «Страхова компанія «Галицька», як страховика іншого автомобіля, який здійснив наїзд на батька та чоловіка позивачів, оскільки такий не є відповідачем та вимоги до нього не пред`являлися, факту щодо виключення можливості такого наїзду без наїзду автомобіля «Фольксваген Туарег», реєстраційний номер  НОМЕР_1 та слідуючи принципу диспозитивності, колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду про підставність позовних вимог та обґрунтованість оскаржуваного рішення в цій частині, висновки якого не спростовані доводами апеляційної скарги.  
Разом з цим, колегія суддів вважає за можливе, з метою уникнення відповідної преюдиції у мабутньому, виключити із мотивувальної частини рішення покликання суду щодо солідарного обов`язку двох страховиків, тобто і ПрАТ «Страхова компанія «Галицька» та права регресної вимоги ПрАТ «Страхова компанія «ПРОВІДНА» до останньої.
Тому, незважаючи на те, що рішення суду в цій частині не оскаржується, враховуючи положення ч. 4 ст. 367 ЦПК України, ч. 4 ст. 376 ЦПК України колегія суддів виключає з мотивувальної частини оскаржуваного рішення покликання суду на солідарний обовязкок двох страховиків, тобто і ПрАТ «Страхова компанія «Галицька» та права регресної вимоги ПрАТ «Страхова компанія «ПРОВІДНА» до останньої.
Що стосується розподілу судових витрат, то такий проведено судом з дотриманням вимог закону, оскільки в матеріалах справи наявні детальні розрахунки робіт (наданих послуг), договора про надання правової допомоги, на підставі яких така надавалася, а також рахунки-фатури та квитанції на підтвердження сплати таких, підстави вважати такі докази неналежними, відсутні (а.с. 38, 90).
Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Керуючись ст.ст. 259, 367, 368, 372, п. 2 ч. 1 ст. 374, п. 4 ч. 1 ст. 376, ст.ст. 381, 382, 383, 384 ЦПК України,  колегія суддів, -
постановила:
Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПРОВІДНА» - задовольнити частково. 
Рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 12 березня 2020 року- змінити. 
Виключити з мотивувальної частини рішення покликання суду на солідарний обов`язкок двох страховиків, тобто і ПрАТ «Страхова компанія «Галицька», як страховика автомобіля Мітсубісі Паджеро Спорт», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_5 та права регресної вимоги ПрАТ «Страхова компанія «ПРОВІДНА» до цієї страхової компанії.
В решті рішення залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня прийняття, може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 26 січня 2021 року.

Головуючий:                                                                                 А.В. Ніткевич   

Судді:                                                                           С.М. Бойко

С.М. Копняк