ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2021 року 
м. Київ
справа № 805/2503/16-а
адміністративне провадження № К/9901/36384/18
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача Пасічник С.С.,
суддів: Васильєвої І.А.,  Юрченко В.П., 
розглянувши в попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Державної податкової інспекції у м. Краматорську Головного управління ДФС у Донецькій області на постанову Донецького окружного адміністративного суду від 13.12.2016 (суддя Христофоров А.Б.) та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 08.02.2017 (головуючий суддя: Міронова Г.М., судді: Арабей Т.Г., Геращенко І.В.) у справі № 805/2503/16-а за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «МаКон ЛТД» до Державної податкової інспекції у м. Краматорську Головного управління ДФС у Донецькій області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2016 року Товариство з обмеженою відповідальністю «МаКон ЛТД» (далі - позивач, Товариство) звернулося до суду з позовом до Державної податкової інспекції у м. Краматорську Головного управління ДФС у Донецькій області, в якому просило визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 18.07.2016: № 0000251401/9137, яким збільшено суму грошового зобов`язання з податку на прибуток в розмірі 1358365грн.; № 0000261401/9138, яким збільшено суму основного грошового зобов`язання з податку на додану вартість в розмірі 1560503грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями на суму 390125,75грн.; № 0000271401/9141 від 18.07.2016, яким зменшено розмір від`ємного значення суми податку на додану вартість за вересень 2015 року на 4440424грн.

Судами встановлено, що відповідачем проведена документальна планова перевірка з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної фіскальної служби за період з 01.01.2013 по 31.12.2015, з питання дотримання вимог законодавства про збір та ведення обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2011 по 31.12.2015, за наслідками якої складено акт від 29.06.2016 № 179/05-15-14-01-20334631, яким встановлено порушення, зокрема, вимог пунктів 44.1, 44.2 статті 44, підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 Податкового кодексу України, пункту 3 розділу ІІІ Положення (стандарту) бухгалтерського обліку №1, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 07.02.2013 № 73, розділу І частини першої статті 11 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», які призвели до заниження даних об`єкту оподаткування податком на прибуток за 2015 рік на 7546472грн. та відображення значення рядка 06 «Податок на прибуток» Декларації з податку на прибуток за 2015 рік всього у сумі 1358365грн.; підпункту 14.1.181 пункту 14.1 статті 14, пунктів 198.1, 198.3 статті 198 Податкового кодексу України, в результаті чого завищено суму податкового кредиту на загальну суму 5006579 грн., в тому числі за червень 2015 року на суму 4523764 грн., за серпень 2015 року на суму 84237 грн., за грудень 2015 року на суму 398578 грн., та занижено суму податку на додану вартість на загальну суму 1560503 грн., в тому числі за вересень 2015 року на суму 163578 грн., за жовтень 2015 року на суму 672227 грн., за листопад 2015 року на суму 396004 грн., за грудень 2015 року на суму 328694 грн., та завищено суму від`ємного значення податку на додану вартість по рядку 24 декларації за вересень 2015 року на суму 4440424 грн.

Підставою для прийняття спірних податкових повідомлень-рішень слугувало встановлення обставин безтоварності господарських операцій з контрагентами: Приватним акціонерним товариством «Торговий дом Астрон», Товариством з обмеженою відповідальністю «Ардок», Приватним акціонерним товариством «Вестастрой», Товариством з обмеженою відповідальністю «Промислова екскаваційна компанія», Приватним акціонерним товариством «Промстроймонтаж», Приватним підприємством «Вестапласт».

Постановою Донецького окружного адміністративного суду від 13.12.2016, залишеною без змін ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду від 08.02.2017, позов задоволено.

Приймаючи такі рішення, суди попередніх інстанцій виходили з того, що позивачем надано усі необхідні документи бухгалтерського та податкового обліку, які підтверджують його право на формування витрат та податкового кредиту. Під час розгляду справи судами не встановлено в діях позивача порушень податкового законодавства й, за висновком судів, розглядувані господарські операції не викликають сумніву в їх реальності та відповідності дійсному економічному змісту, що підтверджується наявністю належним чином оформлених документів.

Не погоджуючись із рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, відповідач подав до Вищого адміністративного суду України касаційну скаргу, в якій просив їх скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

Суть доводів, викладених у касаційній скарзі, зводиться до незгоди із висновками судів попередніх інстанцій щодо застосування норм податкового і пов`язаного з ним законодавства, що регулюють підстави, умови, порядок, правильність і обґрунтованість обчислення, відображення і сплату сум податку на прибуток і податку на додану вартість із зазначенням обставин, викладених у акті перевірки. Зокрема відповідач вказує на нереальність господарських операцій позивача з контрагентами з огляду на відсутність доказів транспортування товарів, журналу реєстрації довіреностей, сертифікатів якості виробника, документів навантаження-розвантаження будівельних матеріалів, їх оприбуткування та інформації щодо збереження тощо.

Письмових заперечень (відзиву) на касаційну скаргу до суду не надходило.

В подальшому справа передана до Верховного Суду як суду касаційної інстанції в адміністративних справах відповідно до підпункту 4 пункту 1 Розділу VІІ «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України (далі -КАС України).

Переглянувши судові рішення в межах доводів і вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права і дотримання норм процесуального права, Верховний Суд вказує на таке.

Як передбачено частиною 1 статті 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки та збори в порядку і розмірах, установлених законом.

Згідно з пунктом 44.1 статті 44 Податкового кодексу України (тут і далі в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Отже будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції.

Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.

З урахуванням викладеного, для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

Згідно з пунктом 44.2 статті 44 Податкового кодексу України для обрахунку об`єкта оподаткування платник податку на прибуток використовує дані бухгалтерського обліку та фінансової звітності щодо доходів, витрат та фінансового результату до оподаткування.

За правилами підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 Податкового кодексу України об`єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього розділу.

Якщо відповідно до цього розділу передбачено здійснення коригування шляхом збільшення фінансового результату до оподаткування, то в цьому разі відбувається: зменшення від`ємного значення фінансового результату до оподаткування (збитку); збільшення позитивного значення фінансового результату до оподаткування (прибутку).

Якщо відповідно до цього розділу передбачено здійснення коригування шляхом зменшення фінансового результату до оподаткування, то в цьому разі відбувається: збільшення від`ємного значення фінансового результату до оподаткування (збитку); зменшення позитивного значення фінансового результату до оподаткування (прибутку).

Таким чином фінансовий результат до оподаткування визначається платником податку на прибуток у фінансовій звітності відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності з урахуванням відповідних коригувань.

Відповідно пункту 138.1 статті 138 Податкового кодексу України фінансовий результат до оподаткування збільшується:

на суму нарахованої амортизації основних засобів або нематеріальних активів відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності;

на суму уцінки та втрат від зменшення корисності основних засобів або нематеріальних активів, включених до витрат звітного періоду відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності;

на суму залишкової вартості окремого об`єкта основних засобів або нематеріальних активів, визначеної відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку, у разі ліквідації або продажу такого об`єкта.

Згідно ж пункту 138.2 вказаної статті Податкового кодексу України фінансовий результат до оподаткування зменшується:

на суму розрахованої амортизації основних засобів або нематеріальних активів відповідно до пункту 138.3 цієї статті;

на суму залишкової вартості окремого об`єкта основних засобів або нематеріальних активів, визначеної з урахуванням положень цієї статті Кодексу, у разі ліквідації або продажу такого об`єкта;

на суму дооцінки та вигід від відновлення корисності основних засобів або нематеріальних активів в межах попередньо віднесених до витрат уцінки та втрат від зменшення корисності основних засобів або нематеріальних активів відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності.

Згідно ж з підпунктом 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України податковий кредит - це сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Відповідно до пункту 198.1 статті 198 Податкового Кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше; дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною (пункт 198.2 статті 198 Податкового Кодексу України).

Водночас відповідно до пункту 198.3 статті 198 Податкового Кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Іншими словами необхідною умовою для віднесення сплачених у ціні товарів (послуг) сум податку на додану вартість є факт придбання товарів та послуг із метою їх використання в господарській діяльності.

В пункті 198.6 статті 198 Податкового кодексу України зазначено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Пунктом 201.1 статті 201 Податкового кодексу України визначено, що платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи, та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Відповідно до пункту 201.7 статті 201 Податкового кодексу України податкова накладна складається на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс).

У разі якщо частка товарів/послуг, послуг не містить відокремленої вартості, перелік (номенклатура) частково поставлених товарів/послуг зазначається в додатку до податкової накладної у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, та враховується при визначенні загальних податкових зобов`язань.

Згідно пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Зміст вищезазначених норм дає підстави вважати, що для отримання права на податковий кредит із сум податку на додану вартість, сплачених в ціні придбаного товару (робіт, послуг), платник податку на додану вартість повинен мати податкові накладні, видані на реально отриманий товар (роботи, послуги), призначений для використання у власній господарській діяльності.

Крім того слід зазначити, що за змістом статті 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до частини першої статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні документи повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форму); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Таким чином відображення господарської операції у податковому обліку повинно здійснюватися відповідно до її реального економічного змісту на підставі первинних документів бухгалтерського обліку.

Як визначено підпунктом 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, господарська діяльність - це діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

У відповідності до статті 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" господарська операція - це дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства.

Отже правові наслідки у вигляді виникнення у покупця права на формування відповідних сум податкових вигод (витрат та податкового кредиту) виникають за наявності певних обставин та підстав, зокрема фактичного (реального) здійснення оподатковуваних операцій та їх документального підтвердження сукупністю юридично значимих (дійсних) первинних та інших документів, які зазвичай супроводжують операції певного виду; наявності у сторін спеціальної податкової правосуб`єктності та належним чином складеної податкової накладної; ділової мети, розумних економічних причин для здійснення операції й подальшого використання придбаного товару (робіт, послуг) у межах господарської діяльності платника.

Наслідки для податкового обліку створює лише фактичний рух активів, що є обов`язковою умовою для формування податкових вигод.

Так, під час судового розгляду справи судами попередніх інстанцій з`ясовано, що позивач у перевіряємому періоді мав господарські взаємовідносини з Приватним акціонерним товариством «Торговий дом Астрон», Товариством з обмеженою відповідальністю «Ардок», Приватним акціонерним товариством «Вестастрой», Товариством з обмеженою відповідальністю «Промислова екскаваційна компанія», Приватним акціонерним товариством «Промстроймонтаж», Приватним підприємством «Вестапласт».

Щодо господарських операцій з Приватним акціонерним товариством «Торговий дом Астрон» судами встановлено, що 30.12.2014 між позивачем (покупець) та Приватним акціонерним товариством «Торговий дом Астрон» (постачальник), укладено договір поставки №40/01, предметом якого є передача продукції або товару, що зазначений у специфікаціях, які визначають кількість, найменування, ціну, асортимент та є складовими і невід`ємними частинами цього договору.

Також 18.05.2015 між позивачем (покупець) та Приватним акціонерним товариством «Торговий дом Астрон» (постачальник) укладено договір постачання №23/01, предметом якого є передача товару, у кількості та на умовах, передбачених цим договором. Предметом поставки є побутова техніка, оргтехніка та споживчі товари. Асортимент, кількість, ціна товару визначається сторонами додатково відповідно до заявки покупця, право власності на товари переходить з моменту підписання накладних про передачу товару.

У ході судового розгляду з`ясовано, що придбані Товариством товари знаходилися у нього ж на відповідальному зберіганні за адресами: м. Краматорськ, вул. Вознесенського, 25, м.Дружківка, вул. Леніна, буд. 32 А, м.Краматорськ, вул. Двірцева, буд. 6 за укладеними із Приватним акціонерним товариством «Торговий дом Астрон» угодами про відповідальне зберігання майна. Приймання-передача майна за договорами відповідального зберігання оформлено відповідними актами, що складені між сторонами.

Щодо господарських операцій з Товариством з обмеженою відповідальністю «Ардок», то судами встановлено, що 01.12.2015 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Ардок» (постачальник) та позивачем (покупець) укладено договір поставки №01/12-15, предметом якого є постачання та передача товару, у кількості та на умовах, передбачених цим договором. Предметом поставки є будівельні матеріали. Асортимент, кількість, ціна товару визначається сторонами додатково відповідно до заявки покупця, право власності на товари переходить з моменту підписання накладних про передачу товару.

Досліджено, що придбані Товариством товари знаходилися у нього ж на відповідальному зберіганні за адресами: м. Краматорськ, вул. Двірцева, буд.6, м. Артемівськ, вул. Воровського, буд.1 за укладеною із Товариством з обмеженою відповідальністю «Ардок» угодою про відповідальне зберігання майна. Приймання-передача майна за договором відповідального зберігання оформлено відповідними актами, що складені між сторонами.

Стосовно господарських операцій з Приватним акціонерним товариством «Вестастрой» судами встановлено, що 22.06.2015 між Приватним акціонерним товариством «Вестастрой» (постачальник) та позивачем (покупець) укладено договір поставки №22/06-15, предметом якого є постачання та передача товару, у кількості та на умовах, передбачених цим договором. Предметом поставки є обладнання для офісів та інша оргтехніка. Асортимент, кількість, ціна товару та місце постачання визначається сторонами додатково відповідно до заявки покупця, право власності на товари переходить з моменту підписання накладних про передачу товару.

Також 22.06.2015 між Приватним акціонерним товариством «Вестастрой» (постачальник) та позивачем (покупець) укладено договір поставки №22/06-16, предметом якого є постачання та передача товару, у кількості та на умовах, передбачених цим договором. Предметом поставки є обладнання для офісів. Асортимент, кількість, ціна товару та місце постачання визначається сторонами додатково відповідно до заявки покупця, право власності на товари переходить з моменту підписання накладних про передачу товару.

Як і у попередніх випадках, придбані Товариством товари знаходилися у нього ж на відповідальному зберіганні за укладеними із Приватним акціонерним товариством «Вестастрой» угодами про відповідальне зберігання майна. Приймання-передача майна за договорами відповідального зберігання оформлено відповідними актами, що складені між сторонами.

З приводу взаємовідносин з Приватним акціонерним товариством «Промстроймонтаж», то судами встановлено, що 22.06.2015 між позивачем (покупець) та Приватним акціонерним товариством «Промстроймонтаж» (постачальник) укладено договір поставки №22/15-06. Предметом поставки є офісне обладнання, асортимент, кількість, ціна узгоджується сторонами додатково на підставі заяви покупця та зазначається у накладних. Право власності переходить з моменту підписання накладних про передачу товару, поставка здійснюється на умовах СРТ згідно ІНКОТЕРМС 2010.

Придбані Товариством товари знаходилися у нього ж на відповідальному зберіганні за адресами: м.Краматорськ, бул. Краматорський, 18, м.Дружківка, вул. Леніна, буд. 32 А, м.Краматорськ, вул. Двірцева, буд. 6 та м. Артемівськ, вул. Воровського, 1 за укладеними із Приватним акціонерним товариством «Промстроймонтаж» угодами про відповідальне зберігання майна. Приймання-передача майна за договорами відповідального зберігання оформлено відповідними актами, що складені між сторонами.

Стосовно взаємовідносин з Товариством з обмеженою відповідальністю «Промислова екскаваційна компанія» судами встановлено, що 30.06.2015 між позивачем (покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Промислова екскаваційна компанія» (постачальник) укладено договір постачання №ДГ-9/08, предметом якого є постачання та передання у власність розважальних апаратів, грального обладнання, право власності на товар переходить з моменту підписання накладних.

Перед здійсненням поставки між Товариством з обмеженою відповідальністю «Промислова екскаваційна компанія» (виконавець) та позивачем (депонент) укладено договір відповідального зберігання (з правом користування) №11/6, предметом якого є прийняття на відповідальне зберігання ігрового обладнання, за місцезнаходженням виконавця у приміщенні, розташованому за адресою: м. Краматорськ, бул. Краматорський, 18.

Тобто придбані Товариством товари також знаходилися у нього ж на відповідальному зберіганні.

Взаємовідносин з Приватним підприємством «Вестапласт» здійснювалися на підставі договорів підряду від 01.12.2015 №56/08, №77/08, №75/08 та №78/08, у відповідності до яких Приватне підприємство «Вестапласт» зобов`язувалося виконати на користь Товариства роботи з ремонту приміщень торгових центрів, розташованих за адресами: м. Краматорськ, бульв. Краматорський,18; м.Дружківка, вул. Леніна, 32 а; м.Дружківка, вул. Леніна, 32 а; м.Краматорськ, вул. Двірцева, 6; м.Артемівськ, вул. Воровського, 1, які знаходилися у користуванні позивача на підставі договорів оренди, укладених із Приватним акціонерним товариством «Торговий дом Астрон», що підтверджується залученими до матеріалів справи доказами.

За висновком судів фактична поставка позивачу товару вказаними постачальниками та виконання ремонтних робіт підтверджується первинними документами (видатковими накладними, довіреностями на отримання товарно-матеріальних цінностей, актами прийому виконаних робіт, відомістю використаних ресурсів витрат замовника, локальним кошторисом на будівельні роботи, відомістю ресурсів до локального кошторису, договірною ціною, підсумковою відомістю ресурсів), які оформлені у відповідності із вимогами Закону №996-XIV, отримані блага використані позивачем у власній господарській діяльності, а здійснені господарські операції спричинили зміни в структурі його активів. Оплата позивачем товару (робіт) підтверджується залученими до матеріалів справи доказами.

Контрагенти, будучи зареєстрованими як юридичні особи та платники ПДВ, виписали на адресу позивача податкові накладні, на підставі яких Товариством включено до складу податкового кредиту у відповідних періодах суми сплаченого податку.

У ході судового розгляду встановлено, що у даному конкретному випадку Товариство не було учасником транспортних відносин, придбані позивачем товарно-матеріальні цінності знаходилися у нього ж на відповідальному зберіганні в орендованих ним приміщеннях торгових центрів за укладеними угодами про відповідальне зберігання майна, тобто позивач не мав обов`язку в оформленні товарно-транспортних накладних.

При цьому суди вказали на наявність в матеріалах справи доказів, які підтверджують наявність права у Товариства на користування приміщеннями торгових центрів на умовах оренди, а також свідчать про здійснення відносин по відповідальному зберіганню позивачем майна, передачу контрагентами товарно-матеріальних цінностей на зберігання та проведення розрахунків міх сторонами за надання цих послуг.

Як зазначили суди, господарські операції між позивачем та згадуваними вище контрагентами документально підтверджені та фактично проведені з метою використання в оподатковуваних операціях; відповідачем не надано належних та допустимих доказів, які б спростовували здійснення таких операцій, свідчили б про відсутність у позивача відповідних розрахункових та інших первинних документів, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами бухгалтерського обліку, або ж невідповідності їх вимогам Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

При цьому суди надали правову оцінку доводам контролюючого органу, викладеним у акті перевірки та покладеним в основу оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, і визнали їх такими, що не заслуговують на увагу й не свідчать про порушення позивачем податкового законодавства при формуванні податкового кредиту та витрат за наслідками розглядуваних операцій. На обґрунтування своєї позиції суди навели відповідні мотиви.

Оцінивши повноту, характер, об`єктивність та юридичне значення установлених конкретних фактичних обставин справи, врахувавши відсутність доказів, які б свідчили, що господарські операції позивача із вказаними контрагентами були спрямовані на отримання необґрунтованої податкової вигоди, обізнаності платника щодо протиправного характеру діяльності підприємств у ланцюгах постачання, прямої чи опосередкованої причетності до такої протиправної діяльності, наявності недоліків у первинних документах тощо, суди попередніх інстанцій дійшли висновку про помилковість тверджень відповідача щодо нереального характеру правовідносин позивача із Приватним акціонерним товариством «Торговий дом Астрон», Товариством з обмеженою відповідальністю «Ардок», Приватним акціонерним товариством «Вестастрой», Товариством з обмеженою відповідальністю «Промислова екскаваційна компанія», Приватним акціонерним товариством «Промстроймонтаж», Приватним підприємством «Вестапласт».

Відповідач же на обґрунтування вимог касаційної скарги не зазначив, у чому саме полягає неправильне застосування норм матеріального права (неправильно розтлумачено закон або застосовано закон, який не підлягав застосуванню, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню) чи порушення норм процесуального права судами попередніх інстанцій, що призвело до постановлення незаконних судових рішень.

У касаційній скарзі не наведено інших обґрунтувань ніж ті, які були зазначені (наведені) в акті перевірки, запереченні на позовну заяву та апеляційній скарзі, з урахуванням яких суди вже надавали оцінку встановленим обставинам справи. По суті доводи касаційної скарги зводяться лише до переоцінки установлених обставин.

Відповідно до частин 1 та 4 статті 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Згідно з частиною 1 статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 341 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 341, 343, 349, 350, 355, 359 КАС України, Суд

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у м. Краматорську Головного управління ДФС у Донецькій області залишити без задоволення, а постанову Донецького окружного адміністративного суду від 13.12.2016 та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 08.02.2017 у справі № 805/2503/16-а - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття і оскарженню не підлягає.

Судді	С.С. Пасічник І.А. Васильєва   В.П. Юрченко