ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

17 березня 2021 р.	м.Одеса	Справа № 420/184/21	
Головуючий в 1 інстанції: Бутенко А.В.
          
Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі: 
головуючої судді:  Шевчук О.А.
суддів: Бойка А.В. ,  Федусика А.Г. 

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 06 січня 2021 року по справі за адміністартивним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення, -

ВСТАНОВИЛА:

05 січня 2021 року ОСОБА_1 звернулось із позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення № 587 від 04.12.2020 року про утримання надмірно сплаченої пенсії.
05.01.2021 року від представника позивача надійшла заява про забезпечення позову шляхом зупинення дії рішення № 587 від 04.12.2020 року про утримання з ОСОБА_1 надмірно сплаченої пенсії.
В обґрунтування заяви представник позивача зазначила, що вказане рішення є незаконним, так як пенсія сплачена надмірно не через навмисні дії пенсіонера, тому вказані кошти не можуть стягуватись з нього відповідно до  ст.1215 ЦК України. Разом з тим, в оскаржуваному рішенні вказано про те, що в разі несплати ОСОБА_1 добровільно суми переплаченої пенсії в розмірі 4954,09 грн., кошти будуть утримуватися з його пенсії, починаючи з 01.01.2021 року із відрахуванням в розмірі 20% від пенсії.
В разі подальшої дії рішення та невжиття заходів забезпечення позову, з пенсії ОСОБА_1 вже в лютому місяці буде вираховано 20% на виконання протиправного рішення органу ПФУ.
На думку представника позивача, для повернення вказаних коштів йому необхідно буде вчиняти додаткові дії з їх повернення в разі, якщо ПФУ відмовиться їх повертати, що порушить права позивача та викличе необхідність додаткових дій для їх захисту. В разі ж відмови в задоволенні позову орган ПФУ матиме змогу стягнути надміру сплачені кошти в будь-якому разі, оскільки він є пенсіонером та йому виплачується пенсія, про припинення якої він не заявляв. Крім того, ОСОБА_1 працює на ПСП «Відродження» та отримує заробітну плату, з якої також можуть бути утримані вказані кошти, тому слід зупинити дію оскаржуваного рішення до закінчення розгляду справи по суті.
Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 06 січня 2021 року у задоволенні заяви представника позивача про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення - відмовлено. 
На вказане рішення ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу. Апелянт просить скасувати ухвалуОдеського окружного адміністративного суду від 06 січня 2021 року та ухвалити нову ухвалу про задоволення заяви про забезпечення позову. Апелянт в своїй апеляційній скарзі зазначає, що висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам справи та суперечать нормам матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення спору.
Особи, що беруть участь у справі, про дату, час і місце судового  розгляду були сповіщені належним чином відповідно до  ст. 124-130 КАС України, в судове засідання не з`явились, враховуючи що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін в судовому засіданні не обов`язкова, колегія суддів у відповідності до ч. 2  ст. 313 КАС України  визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи за відсутності сторін.
Згідно  ст. 229 КАС України,  фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з  наступних підстав. 
Вирішуючи дану справу в апеляційному провадженні, колегія суддів приходить до наступних висновків.
Вимогами ч. 1 ст. 2 КАС України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені  Конституцією  та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційна, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Керуючись положеннями вищевказаних законів, Кодексом та контекстом Конституції України можна зробити висновок, що однією з найважливіших тенденцій розвитку сучасного законодавства України є розширення сфери судового захисту, в тому числі судового контролю за правомірністю і обґрунтованістю рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ч.1ст.150 Кодексу адміністративного судочинства Українисуд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.
За правилами ч.2ст.150 КАС Українизабезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо:
- невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду;
- очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.
Подання позову, а також відкриття провадження в адміністративній справі не зупиняють дію оскаржуваного рішення суб`єкта владних повноважень, якщо суд не застосував відповідні заходи забезпечення позову (ч.4ст.150 КАС України).
Відповідно доч.1ст.151 КАС Українипозов може бути забезпечено, зокрема,зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; забороною відповідачу вчиняти певні дії, забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору.
Частиною 2 цієї статті встановлено, що суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.
Відповідні підстави і необхідність забезпечення позову, згідност. 152 КАС України, повинні бути зазначені та обґрунтовані у заяві про забезпечення позову.
Виходячи з наведених норм, забезпечення адміністративного позовуце вжиття судом до вирішення адміністративної справи визначених законом заходів щодо створення можливості реального виконання у майбутньому рішення суду, якщо його буде прийнято на користь позивача, за існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача.
Суд повинен у кожному випадку, виходячи з конкретних доказів, встановити, чи є хоча б одна з названих вище законодавчо встановлених обставин, і оцінити, чи не може застосуванням заходів забезпечення позову бути завдано ще більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти.
При цьому зазначена у ч.2ст.151 КАС Україниспівмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії (зупинення оскаржуваного рішення). Заходи до забезпечення позову можуть бути вжиті судом лише в межах предмета позову та не повинні порушувати прав осіб, що не є учасниками даного судового процесу. Суди не вправі вживати такі заходи до забезпечення позову, які є фактично рівнозначними задоволенню позовних вимог.
З огляду на приписи  ст. 150 КАС України, небезпека істотного ускладнення чи унеможливлення виконання рішення суду або ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, до вирішення справи по суті не є фактом, який підлягає встановленню, а є елементом аргументації або оціночною категорією.
Виходячи з визначеного заявником характеру спірних правовідносин, апеляційний суд погоджується з судом першої інстанції про відсутність підстав для застосування визначених заявницею заходів забезпечення позову.
Так колегія суддів зазначає, що питання правомірності рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про утримання надмірно сплаченої пенсії може бути встановлена судом тільки на підставі з`ясування фактичних обставин справи, а також оцінки належності, допустимості та достовірності як кожного доказу окремо, так і достатності та взаємного зв`язку наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності під час розгляду адміністративної справи по суті.
Так, позивачем не наведено та не надано належних доказів на підтвердження наявності підстав, передбаченихст.150 КАС України, які є обов`язковими для постановлення ухвали про забезпечення позову.
Застосовуючи правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 19.06.2018 року у справі №826/9263/17, апеляційний суд зазначає, що оскільки підстави щодо наявності очевидних ознак протиправності спірногорішення є оціночними, вони містять небезпеку для застосування заходів забезпечення позову всупереч цілям наведених положень закону при формальному дотриманні їх вимог.
Наведені заявником доводи не є свідченням існування очевидних ознак протиправності спірного рішення та очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам та інтересам заявника до прийняття у справі судового рішення, або неможливості захисту таких прав та інтересів без вжиття заходів забезпечення позову, або необхідності докласти значних зусиль та витрат для відновлення таких прав та інтересів при виконанні у майбутньому судового рішення, якщо його буде прийнято на користь заявника.
З огляду на вищенаведене, апеляційний суд дійшов висновку, що суд першої інстанції діяв в межах наданих йому повноважень, обґрунтовано відмовив в задоволенні заяви про забезпечення позову,підстави для скасування ухвали суду відсутні.
Відповідно до вимог ч.2 ст.6 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.
Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п.41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
За таких обставин колегія суддів вважає наведені висновки суду першої інстанції правильними і такими, що відповідають вимогам ст.ст. 2, 7, 8, 9, 10, 73, 74, 77 КАС України та не приймає доводи, наведені в апеляційній скарзі про те, що судове рішення підлягає скасуванню.
Відповідно до вимог ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу, а в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Отже, в адміністративному процесі, як виняток із загального правила, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень встановлена презумпція його винуватості. Презумпція винуватості покладає на суб`єкта владних повноважень обов`язок аргументовано, посилаючись на докази, довести правомірність свого рішення, дії чи бездіяльності та спростувати твердження позивача про порушення його прав, свобод чи інтересів. 
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції порушень норм матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують. За таких обставин, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
Керуючись ст.ст. 308; 310;315; 316; 321; 322; 325 КАС України, колегія суддів апеляційної інстанції, – 

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення, а ухвалуОдеського окружного адміністративного суду від 06 січня 2021 року – без змін.
Відповідно до ст. 325-328 КАС України постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає крім випадків: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.
Повний текст судового рішення складено 23.03.2021 року.

Головуючий суддя 	 	Шевчук О.А.	
Судді	    	Бойко А.В.    Федусик А.Г.