П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа №  725/3407/20 
Головуючий суддя 1-ої інстанції -  Нестеренко Є.В.  
Суддя-доповідач -  Смілянець Е. С.   
28 січня 2021 року
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Смілянця Е. С. 
суддів:  Капустинського М.М.  Сапальової Т.В. , 

розглянувши  в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Буковинської митниці Держмитслужби на додаткове рішення Першотравневого районного суду міста Чернівці від 03 грудня 2020 року  у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Буковинської митниці Держмитслужби про скасування постанови у справі про порушення митних правил, 
В С Т А Н О В И В :
в липні 2020 року позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Першотравневого районного суду м. Чернівці із позовом до Буковинської митниці Держмитслужби (відповідача) про скасування постанови по справі про порушення митних правил № 0337/40800/20 від 06.05.2020 року, відповідно до якої його визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 485 Митного кодексу України та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 300 відсотків несплаченої суми митних платежів, а саме 104 657,46 грн.
Першотравневий районний суд м. Чернівці рішенням від 08.09.2020 позов задовольнив частково, скасував постанову у справі про порушення митних правил № 0337/40800/20 від 06.05.2020 про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ст. 485 МК України та надіслав справу на новий розгляд до Буковинської митниці Державної митної служби. В задоволенні решти позовних вимог - відмовив.
Додатковим рішенням від 03.12.2020 Першотравневий районний суд м. Чернівці заяву позивача задовольнив частково, стягнув за рахунок бюджетних асигнувань з Буковинської митниці Державної митної служби на користь ОСОБА_1 судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5700,00 грн. та судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 210,20 грн. 
Не погоджуючись з рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволені позовних вимог відмовити.
Аргументами на підтвердження вимог скарги зазначає, що зазначена справа не є складною та не потребує спеціальних професійних навиків та аналізу різних норм права.
Вважає, що зазначена  тривалість наданих послуг (понад 8 годин) є безпідставно завищеною та необґрунтованою. 
Позивач не скористався правом подання відзиву на апеляційну скаргу відповідно до ст. 304 КАС України.
Згідно з положеннями ч. 3 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства (далі-КАС України), суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Ухвалою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 28.01.2021, з урахуванням вимог ст.  311 КАС України, суд вирішив розглядати дану справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 11.11.2020 до Першотравневого районного суду від представника позивача - адвоката Підлісного О.В. надійшла заява про ухвалення додаткового рішення у справі щодо розподілу судових витрат.
Разом із вказаною заявою адвокат Підлісний О.В. надав підтверджуючі документи. Судові витрати на правничу допомогу обґрунтовані тим, що 29.07.2020 між ним та позивачем ОСОБА_1 укладено Договір про надання правової допомоги № 29/07. 29.07.2020 між ними укладена Додаткова угода №1 до Договору про надання правової допомоги № 29/07. Судові витрати в частині судового збору, обґрунтовує тим, що позивачем за подання адміністративного позову було сплачено судовий збір у розмірі 1047 гривень.
Згідно Додаткової угоди №1 до Договору про надання правової допомоги № 29/07 загальна сума витрат на професійну правничу допомогу становить 11400,00 грн.
Крім того, адвокат ОСОБА_2 надав суду оригінал квитанція № 0.0.1784970242.1 від 29.07.2020 та детальний акт виконаних робіт (наданих послуг) за Договором про надання правової допомоги № 29/07 від 29.07.2020 згідно якого позивачу було надано такі юридичні послуги:
- надання однієї юридичної консультації, що стосуються предмету спору на суму 1000 гривень з розрахунку одна година 1000 гривень.;
- 10 400 гривень за підготовку, написання, оформлення та направлення позовної заяви від 30.07.2020, скасування постанови у справі про порушення митних правил № 0337/40800/20 від 06.05.2020 року з розрахунку одна година проведеної роботи 1300,00 гривень, (8 год.*1300,00 = 10 400,00 гривень)
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів враховує наступне.
Згідно частин першої, другої та третьої статті 242 КАС України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Крім того, ст.  2  та ч. 4 ст.  242 КАС України встановлюють, що судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, а саме бути справедливим та неупередженим, своєчасно вирішувати спір у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Так, статтею 132 КАС України визначено види судових витрат. Так, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.
Відповідно до статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись (частина дев`ята статті 139 КАС України).
Згідно з частинами першою – третьою статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (частина п`ята статті 134).
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина шоста статті 134).
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина сьома статті 134).
Отже, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.
У застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який, тим не менш, повинен ґрунтуватися на критеріях, визначених у частині п`ятій статті 134 КАС України. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, яка вказує на неспівмірність витрат, доказів та обґрунтування невідповідності заявлених витрат цим критеріям.
Як встановлено судом першої інстанції, згідно Додаткової угоди №1 до Договору про надання правової допомоги № 29/07 загальна сума витрат на професійну правничу допомогу становить 11400,00 грн.
Крім того, адвокат ОСОБА_2 надав суду оригінал квитанція № 0.0.1784970242.1 від 29.07.2020 та детальний акт виконаних робіт (наданих послуг) за Договором про надання правової допомоги № 29/07 від 29.07.2020 згідно якого позивачу було надано такі юридичні послуги:
- надання однієї юридичної консультації, що стосуються предмету спору на суму 1000 гривень з розрахунку одна година 1000 гривень.;
- 10 400 гривень за підготовку, написання, оформлення та направлення позовної заяви від 30.07.2020, скасування постанови у справі про порушення митних правил № 0337/40800/20 від 06.05.2020 року з розрахунку одна година проведеної роботи 1300,00 гривень, (8 год.*1300,00 = 10 400,00 гривень)
Тобто, як вірно зазначено судом першої інстанції, представником позивача у справі подані докази понесених витрат на професійно правничу допомогу, які понесені позивачем фактично, а сума таких витрат є обґрунтованою.
При цьому, суд першої інстанції правомірно врахував, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат, зокрема, чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.
Водночас, як зазначено вище, позовні вимоги позивача були задоволенні частково у розмірі 50%, тому колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано стягнув з відповідача на користь позивача  витрати на правничу допомогу у розмірі 5700,00 гривень.
На доводи апеляційної скарги, що зазначена справа не є складною та не потребує спеціальних професійних навиків та аналізу різних норм права, а зазначена  тривалість наданих послуг (понад 8 годин) є безпідставно завищеною та необґрунтованою, колегія суддів зазначає наступне. 
Згідно матеріалів справи, предметом розгляду в суді першої інстанції було скасування постанови по справі про порушення митних правил № 0337/40800/20 від 06.05.2020, відповідно до якої позивача було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 485 Митного кодексу України та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 300 відсотків несплаченої суми митних платежів, а саме 104 657,46 грн.
Частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.
Відповідно до   статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»   суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.
Так, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України», від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України», від 30 березня 2004 року у справі «Меріт проти України», заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «East/West Alliance Limited» проти України»», оцінюючи вимогу заявника щодо здійснення компенсації витрат у розмірі 10% від суми справедливої сатисфакції, виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «Ботацці проти Італії» (Bottazzi v. Italy), № 34884/97).
Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що відповідно до частин шостої – сьомої статті 134 КАС України, недостатньо самого лише зазначення особою, яка не погоджується із розміром заявлених до відшкодування витрат на правничу допомогу, про те, що такий розмір є неспівмірним критеріям, визначеним частиною п`ятою статті 134 КАС України. На особу, яка заявляє про неспімірність витрат покладено обов`язок це належним чином обґрунтувати та довести.
Також з урахуванням правової позиції Великої Палати Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі №543/775/17, судом першої інстанції надано належну правову оцінку щодо розподілу судових витрат в частині судового збору.
Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає обґрунтованим часткове задоволення заяви позивача, стягнення за рахунок бюджетних асигнувань з Буковинської митниці Державної митної служби на користь ОСОБА_1 судових витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 5700,00 грн. та судових витрат зі сплати судового збору в розмірі 210,20 грн. 
Доводи апеляційної скарги зводяться виключно до непогодження з оцінкою обставин справи, наданою судом першої інстанції. Обґрунтувань неправильного застосування норм матеріального права чи порушень норм процесуального права судом першої інстанції апеляційна скарга не містить.
Також, скаржником не надано доказів щодо незаконності чи необґрунтованості рішення суду, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції.
Таким чином, на думку колегії суддів апеляційної інстанції, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку  про часткове задоволення заяви. 
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення – без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу Буковинської митниці Держмитслужби залишити без задоволення, а додаткове рішення Першотравневого районного суду міста Чернівці від 03 грудня 2020 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий	 	 	Смілянець Е. С.	
 	 	 	 	
Судді	 	   	Капустинський М.М.    Сапальова Т.В.