ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

09 березня 2021 року 	м. Дніпро	справа № 280/6067/19	
                                                                                Суддя І інстанції – Сацький Р.В.

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Чепурнова Д.В. (доповідач),
                               суддів:  Сафронової С.В., Мельника В.В.,     
за участю секретаря судового засідання Яковенко О.М. 
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпрі апеляційну скаргу  Головного управління ДПС у Запорізькій області 
на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 23 вересня 2020 року у справі  за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю  «ВІКЛ КО ЛТД»  до Головного управління ДПС у Запорізькій області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, - 

ВСТАНОВИВ:

ТОВ «ВІКЛ КО ЛТД» звернулося до суду з вищевказаним позовом в якому просило визнати протиправними та скасувати  податкові повідомлення-рішення від 21.08.2019  № 0013491401, № 0013531401, № 0013541401, № 0013561401, № 0013551401, прийняті ГУ ДФС України у Запорізькій області.
В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на безпідставність висновків податкового органу щодо порушень податкового законодавства пов`язаних із здійсненням господарських операцій позивача з ТОВ «Трубо-пром» та ТОВ «Пік Васко», які мають ознаки нереальності, а також не нарахування податкових зобов`язань з ПДВ та в подальшому не реєстрації податкових накладних при здійсненні операцій з безоплатного постачання товарів рекламного призначення.
Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 23 вересня 2020 року позов задоволено.
Не погодившись з прийнятим рішенням  ГУ ДПС у Запорізькій області подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просило рішення суду скасувати та прийняти нове рішення яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Вказує на нереальність господарських операцій, оскільки первинні документи по зазначеним господарським операціям  складені всупереч вимогам діючого законодавства України внаслідок не підтвердження факту придбання  товарів та послуг в розмінні ПК України, первинні документи не опосередковувалися реальним рухом товарів. 
У письмовому відзиві на апеляційну скаргу ТОВ  «ВІКЛ КО ЛТД» просить відмовити у її задоволенні та залишити без змін рішення суду першої інстанції.
В судовому засіданні апеляційної інстанції представник ГУ ДПС у Запорізькій області  підтримав вимоги апеляційної скарги з викладених у ній підстав, представник ТОВ «ВІКЛ КО ЛТД» просив відмовити у її задоволенні та залишити без змін рішення суду першої інстанції.
Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість постанови суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає виходячи з наступного. 
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 08 липня 2019 р. ГУ ДФС у Запорізькій області складено Акт № 419/08-01-14-01/25488103 документальної планової виїзної перевірки податкового, валютного та іншого законодавства, контроль якого покладено на контролюючі органи.
Не погодившись із висновками даного акта, позивачем були подані заперечення, відповідно до яких заявник вимагав переглянути результати перевірки в частині донарахувань з податку на прибуток та податку на додану вартість.
За результатами розгляду вказаних заперечень, відповідачем проведено документальну позапланову виїзну перевірку ТОВ «Вікл Ко Лтд»  за результатами якої складено Акт від 16.08.2019 № 504/08-01-14-01/25488103 яким встановлені наступні порушення:
1. пп. 134.1.1. п. 134.1. ст. 134 розділу ІІІ, з врахуванням вимог п. 44.1., 44.2 ст. 44    Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на прибуток всього у сумі 152 462 грн, в т.ч. за 2016 р. – 128 346,00 грн, за 2017 р. – 24 116,00 грн.
2. п. 185.1, п. 187.1 ПК України, в результаті чого завищено податкові зобов`язання з ПДВ на суму 101 943,00 грн та п. 198.5 ПК України в результаті чого занижено податкові зобов`язання з ПДВ на суму 101 943,00 грн.
3. пп. 14.1.191, пп. «а» п. 185.1., п. 187.1, п. 198.1, 198.2., 198.3, 198.6, п. 201.1, 201.4, 201.10 ПК України, в результаті чого занижено ПДВ, який підлягає нарахуванню за підсумками поточного звітного періоду на суму 133 496, 00 грн та встановлено завищення суми від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного періоду по періодам: березень 2016 р., травень, серпень, вересень 2017 р., березень, червень, жовтень 2018 р., березень 2019 р.
4. п. 201.1., п. 201.8, п. 201.10 ПК України – недотримання терміну реєстрації податкових накладних на загальну суму зобов`язань 10 046,6 грн, у зв`язку із чим застосовано штрафні санкції в сумі 1004,66 грн та застосовано штрафні санкції за недотримання терміну реєстрації податкових накладних на загальну суму зобов`язань                   60 847,00 грн. 
На підставі Актів перевірки від 08.07.2019 та від 16.08.2019, відповідачем були прийняті податкові повідомлення-рішення від 21.08.2019, які надійшли поштою:
- № 0013491401 про збільшення грошового зобов`язання з податку на прибуток приватних підприємств на суму 190 578 грн, з яких 152 462 грн – основне зобов`язання,               38 116 грн – штрафна санкція;
- № 0013531401 про зменшення грошового зобов`язання з ПДВ на суму - 101 943 грн;
- № 0013541401 про збільшення грошового зобов`язання з ПДВ на суму                              132 420 грн, з яких 105 936 грн основне зобов`язання та 26 484 грн  штрафна санкція;
- № 0013561401 щодо заниження суми від`ємного значення з ПДВ на суму - 2 428 грн;
- № 0013551401 щодо відсутності складення та/або реєстрації протягом граничного строку податкових накладних/ розрахунків коригування на суму ПДВ 60 847, 50 грн, застосовано штраф в розмірі 50 % у сумі 30 423,50 грн;
- № 0006661401 щодо затримки реєстрації податкових накладних/розрахунків коригування до податкових накладних на 15 і менше календарних днів застосовано штраф  10 % в сумі 1 004, 67 грн.
За результатами адміністративного оскарження вказані податкові повідомлення-рішення були залишені без змін. 
Податкове повідомлення-рішення № 0006661401 від 21.08.2019 не є предметом оскарження у вказаній справі. 
В акті перевірки контролюючий орган послався на  відсутність відомостей ЄРПН стосовно отримання ТОВ «Трубо-пром» та ТОВ «Пік Васко» послуг оренди, комунальних послуг; товарів та послуг, «необхідних для ведення реальної господарської діяльності»; відсутність придбання «вищевказаних товарів та послуг» тощо. Відсутність в мережі Інтернет офіційних сайтів, сторінок, дошок об`яв із зазначенням назви ТОВ «Трубо-пром» ТОВ та «Пік Васко». Зазначає, що аналізом ЄРПН встановлено оформлення придбання номенклатури товарів ТОВ «Трубо-пром» у низки підприємств з ознаками сумнівності, в т.ч. ТОВ «Надір Центр Груп». Вказує на наявності кримінального провадження № 42016171010000070 від 17.05.2016 та № 32017170000000053 від 05.05.2017, де ТОВ «Трубо-пром» є фігурантом. Вказує на відсутність ТТН по деяким операціям щодо придбання товарів у ТОВ «Трубо-пром». Вказує , що станом на період перевірки ТОВ «Пік Васко» не звітує та діяльність не декларує, операція з контрагентом разова і не мала систематичного характеру. Перевіряючим був не зрозумілий економічний сенс та обґрунтування транспортування товару на адресу ТОВ «Пік Васко» (м. Львів), у зв`язку із тим, що згідно ЄРПН відстежується подальша реалізація товару на користь КиївМіськБуд, в той час як у ТОВ «Вікл Ко Лтд» наявне офісне та складські приміщення безпосередньо в Київській області. Вказує на наявний вирок відносно службових осіб одного з постачальників ТОВ «Пік Васко» за ст. 205 КК України. Вказує на не нарахування податкових зобов`язань з безоплатного постачання товарів рекламного призначення та не реєстрації в ЄРПН відповідних податкових накладних із застосуванням штрафу
З матеріалів справи вбачається, що у перевіряємий період позивач мав господарські операції з ТОВ «Трубо-пром» та ТОВ «Пік Васко»).
ТОВ «Трубо-пром» виступав по відношенню до позивача як постачальником, так і покупцем товарів по самостійних договірних підставах, у зв`язку із чим заниження податку на прибуток на думку контролюючого органу спричинене як надходженням товарів з джерела невідомого походження (оплачене отримання товарів від ТОВ «Трубо-пром» на суму 282 415, 79 грн, з яких ПДВ 47 069,30 грн), так і збільшенням активів за рахунок надходження коштів з джерела невідомого походження (оплачена поставка на користь ТОВ «Трубо-пром» на суму 17 474,00 грн, з яких ПДВ 2 912,33 грн).
До перевірки по відносинам із ТОВ «Трубо-пром» надавалися: договір поставки, на підтвердження виконання якого складені видаткові накладні, рахунки-фактури, документи щодо доставки товарів, податкові накладні, документи на сплату. 
В тому числі наявні документи на доставку товару від ТОВ «Транспортна компанія «САТ», та ТОВ  «НОВА ПОШТА», де відправник це ТОВ «ТРУБО-ПРОМ», а одержувач ТОВ «ВІКЛ КО ЛТД», та навпаки. Постачання товару мало систематичний характер на відносно невеликі суми (від 800,00 грн до 28 000,00 грн). Весь товар придбаний на ТОВ «ТРУБО-ПРОМ» було реалізовано далі покупцям ТОВ «ВІКЛ Ко ЛТД», які повністю розрахувалися. Бухгалтерські регістри по рахунку 281, 282 було надано до перевірки.
ТОВ «Пік Васко» виступав по відношенню до позивача як покупець, у зв`язку із чим заниження податку на прибуток на думку контролюючого органу спричинене збільшенням активів за рахунок надходження коштів з джерела невідомого походження (оплачена поставка на користь ТОВ «Пік Васко» на суму 594 186 грн, з яких ПДВ 99031,00 грн). Так само контролюючим органом ставиться під сумнів правильність формування податкових зобов`язань та податкового кредиту з ПДВ.
У 2014, 2015 роках позивач здійснював систематичне постачання товару на користь ТОВ «ПІК ВАСКО» за договором  № 26/05 від 26.05.2014. Останній рух товару, який було реалізовано у 2016 році, підтверджує накладна на переміщення товару з центрального складу  у Запоріжжі на склад позивача у Києві. Для цього було найнято вантажний автомобіль, укладений договір перевезення з ФОП ОСОБА_1 , послуги перевезення оплачені. В грудні 2015 р. товар було доставлено на склад ТОВ «Вікл Ко ЛТД» у Києві, про що свідчить належним чином  оформлена товаротранспортна накладна, накладна на переміщення товару, акт виконаних робіт перевізником. ТОВ «ПІК ВАСКО» не потрібно було мати свої складські приміщення. Товар зберігався на складі ТОВ «Вікл Ко ЛТД». А потім з нього був проданий  на ТОВ «ПІК ВАСКО», яке здійснило самовивіз. 
За договором № 26/05 від 26.05.2014, позивач мав систематичну співпрацю з ТОВ «Пік Васко», здійснював на його користь значні поставки опалювального обладнання, 
В 2016 році всього на користь цього контрагента було вчинено дві поставки -18.01.2016  та 26.01.2016. 
До перевірки по відносинам із ТОВ «Пік Васко» надавалися: видаткові накладні, рахунки-фактури, довіреності на отримання ТМЦ, податкові накладні, документи на сплату.
Усі первинні документи містять назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; особистий підпис особи, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
Задовольняючи позов суд першої інстанцій дійшов висновку, що відповідачем не доведено наявність порушень позивачем податкового законодавства, оскільки реальність господарських операцій позивача з контрагентами підтверджується первинними документами, а тому відсутні законні підстави для визначення йому податкових зобов`язань. Допущені контрагентами порушення вимог законодавства при веденні господарської діяльності можуть потягнути відповідну відповідальність щодо них та не впливають на право покупця на віднесення до складу податкового кредиту сплаченого (нарахованого) податку на додану вартість.
Колегія суддів апеляційного суду погоджується з позицією суду першої інстанцій, виходячи з наступного.
Спірні правовідносини регламентуються положеннями ПК України, Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та нормативними актами, прийнятими на їх виконання, у відповідних редакціях.
Питання, пов`язані з підтвердженням даних, визначених у податковій звітності, обчисленням податку на додану вартість та податку на прибуток, формуванням виникнення податкових зобов`язань у разі постачання товарів та надання послуг внормовано статтями 14, 44, 134, 138, 139, 198 ПК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин). 
Визначення господарської діяльності відображене в п   14.1.36   ст.   14 Податкового кодексу України, відповідно до якого - це діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.
Так, підпунктом 44.1 статті 44 ПК України передбачено, що для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.
Відповідно до пункту 44.2 статті 42 ПК України для обрахунку об`єкта оподаткування платник податку на прибуток використовує дані бухгалтерського обліку та фінансової звітності щодо доходів, витрат та фінансового результату до оподаткування.
Згідно з пп.134.1.1 п.134.1 ст.134 Податкового кодексу України об`єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього Кодексу.   
Базою оподаткування визначено грошове вираження об`єкту оподаткування, визначеного згідно із статтею 134 цього Кодексу з урахуванням положень цього Кодексу (п.135.1 ст.135 Податкового кодексу України), а звітним для цілей податку на прибуток періодом - календарний рік (п.137.4 ст.137 Податкового кодексу України).   
Згідно з пп.14.1.181 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.   
Пунктом 198.1 ст. 198 Податкового кодексу України визначено, що до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу; ґ) ввезення товарів та/або необоротних активів на митну територію України.   
Згідно з п. 198.2 ст. 198 Податкового кодексу України датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.   
За приписами п. 185.1. ст. 185, п. 187.1. ст. 187, п. 188.1. ст. 188 Податкового кодексу України об`єктом оподаткування податком на додану вартість є операції платників податку, окрім іншого, з постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України. Датою виникнення податкових зобов`язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: або дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, або дата відвантаження товарів. База оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної (контрактної) вартості, але не нижче звичайних цін, з урахуванням загальнодержавних податків та зборів.   
Підпунктом 198.3 ст.198 ПК України визначено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи із договірної (контрактної) вартості товарів (послуг), але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до ст.39 даного кодексу, та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з:
- придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;
- придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.
При цьому, право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.
Датою виникнення права платника податку на податковий кредит відповідно до п. 198.2 ст.198 ПКУ вважається дата тієї події, що відбулася раніше:
- дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг;
- дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.
Відповідно до п.201.6 ст.201 ПК України податкова накладна є податковим документом і одночасно відображається у податкових зобов`язаннях і реєстрі виданих податкових накладних продавця та реєстрі отриманих податкових накладних покупця.
У відповідності до приписів п.201.1, п.201.4., п.201.10, ст.201 ПК України платник податку зобов`язаний виписати податкову накладну у двох екземплярах та надати покупцю податкову накладну, що має містити визначені за законом певні реквізити, у т. ч. ставку податку та відповідну суму податку у цифровому значенні.
Відповідно до п.п. 198.6 ст.198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.   
У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.   
Таким чином, податковий кредит для цілей визначення об`єкта оподаткування податком на додану вартість має бути підтверджений належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків. Податкова накладна є документом, який підтверджує факт сплати покупцем податку на додану вартість у ціні товару. Як свідчать матеріали справи, зауважень до податкових накладних у контролюючого органу не було.   
Колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції, що наявність у позивача, податкових  та видаткових накладних по господарськими операціями, що перевірялися, а також відповідних розрахункових документів, дані яких враховані та відображені у бухгалтерському та податковому обліку позивача повністю підтверджують законність нарахування    ТОВ «ВІКЛ КО ЛТД»» відповідних сум прибутку, валових витрат, нарахування податкового кредиту та податкових зобов`язань з податку на додану вартість, а також підтверджують факт здійснення господарських операцій позивача з придбання у контрагентів послуг та товарів на підставі яких відповідні суми ПДВ у складі вартості придбаних послуг були включені до податкового кредиту.
Вказані первинні документи відповідають ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».
При укладенні договорів сторонами було досягнуто усіх істотних умов, вони спрямовані на реальне настання правових наслідків, відповідають економічному змісту та чинному законодавству, роботи та послуги придбавались з метою їх подальшого використання у господарській діяльності позивача.
Відповідно до п.200.1-200.4 ст.200 ПК України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду. При позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума підлягає сплаті і перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені цим розділом, а при від`ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу), а в разі відсутності податкового боргу - зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.
Якщо в наступному податковому періоді сума, розрахована згідно з пунктом 200.1 цієї статті, має від`ємне значення, то бюджетному відшкодуванню підлягає частина такого від`ємного значення, яка дорівнює сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, а в разі отримання від нерезидента послуг на митній території України - сумі податкового зобов`язання, включеного до податкової декларації за попередній період за отримані від нерезидента послуги отримувачем товарів/послуг, а залишок від`ємного значення попередніх податкових періодів після бюджетного відшкодування включається до складу сум, що відносяться до податкового кредиту наступного податкового періоду.
Таким чином, як випливає з вищенаведеного, сама по собі несплата податку продавцем (у тому числі в разі ухилення від сплати) при фактичному здійсненні господарської операції не впливає на податковий кредит покупця та суму бюджетного відшкодування. 
Отже, податкові органи не можуть нараховувати податок на додану вартість та накладати штрафні санкції на покупця при несплаті цього податку продавцем, оскільки чинне законодавство не встановлює підстав для такого нарахування та накладання штрафних санкцій. 
Висновками перевірки та судом першої інстанції не встановлено жодного фактичного порушення позивачем вимог наведених норм законодавства, яке б позбавляло позивача права на формування податкового кредиту, від`ємного значення ПДВ та на подальше отримання бюджетного відшкодування.
Реальність господарських операцій по вказаним у акті перевірці контрагентам підтверджується видатковими накладними, податковими накладними,  розрахунковими документами. 
Щодо посилання відповідача, на фіктивність укладених договорів між позивачем та вказаним вище контрагентом, то колегія суддів зазначає, що відсутність та/або дефектність документів на транспортне перевезення не є безумовною підставою ставити під сумнів здійснення господарських операцій, крім того вказані документи надавались до перевірки. 
На спростування  висновків акту перевірки судом першої інстанції вірно встановлено, що у  ТОВ «Трубо-пром» - є діючий офіційний сайт https://truboprom.com.ua, з повною номенклатурою товарів, контактами, прайсами і т.ін.  
Як вірно зазначив суд першої інстанції сама по собі відсутність лише за даними ЄРПН відомостей стосовно отримання ТОВ «Трубо-пром» та ТОВ «Пік Васко» послуг оренди, комунальних послуг; товарів та послуг, «необхідних для ведення реальної господарської діяльності»; відсутність придбання «вищевказаних товарів та послуг» не може в жодному разі вважатися свідченням нереальності господарських операцій, так як вказані товари/послуги (в т.ч. оренда, до оплати якої вже входять всі необхідні послуги) можуть отримуватися від осіб, які не є платниками ПДВ, при цьому контролюючим органом при перевірці зазначених обставин не було з`ясовано.
На момент прийняття оскаржуваних рішень сервіс «Дізнайся більше про свого бізнес-партнера» на офіційному сайті ДФС http://sfs.gov.ua/businesspartner не містив відомостей щодо будь-яких ознак фіктивності підприємства. 
Судом першої інстанції вірно встановлено, що в акті перевірки не вказано будь-яких об`єктивних відомостей про наявність обвинувальних вироків суду щодо посадових осіб ТОВ «Трубо-пром» або навіть про повідомлення їм про підозру, а з процитованої в Акті перевірки ухвали вбачається лише те, що ТОВ «Трубо-пром» сплачувало кошти на користь іншого суб`єкта господарювання. В цій же ухвалі вказано, що ТОВ «Трубо-пром» здійснює реальну економічну діяльність.
Щодо наявності кримінального провадження № 32017170000000053, фігурантом якого є ТОВ «Трубо-пром», то згідно відкритих відомостей ЄДРСР наявні ряд ухвал слідчих суддів      Київського районного суду м. Полтави, остання з яких датована 14.02.2020, зі змісту яких вбачається, що вказане кримінальне провадження закрите 23.10.2019  на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України – за відсутності складу злочину. 
Також з матеріалів справи вбачається, що 16.12.2015  товар, який в подальшому реалізований на користь ТОВ «Пік Васко», був транспортований на замовлення позивача з м. Запоріжжя до оптового складу підприємства в м. Вишневе Київської області автомобільним перевізником ФОП   ОСОБА_1 , про що складено разовий договір-замовлення від 15.12.2015, товарно-транспортну накладну, акт надання послуг. 
В подальшому, даний товар був реалізований безпосередньо зі складу на користь ТОВ «Пік Васко», при чому у видаткових накладних та довіреності на отримання ТМЦ адресою покупця ТОВ «Пік Васко» вказано м. Київ, вул. Полтавська, 13 (а не м. Львів, як вказано в Акті перевірки). 
Згідно ЄРПН відстежується подальша реалізація товару від ТОВ «Пік Васко» на користь КиївМіськБуд. 
Щодо посилання контролюючого органу на вирок по відношенню контрагентів ТОВ «Пік Васко», суд першої інстанції вірно звернув увагу на те, що даний вирок ухвалено не відносно ТОВ «Пік Васко» або його посадових осіб.  В операціях з позивачем ТОВ «Пік Васко» виступало не продавцем, а покупцем товару. У зв`язку із цим не може братися до уваги те, що ТОВ «Пік Васко» мало господарські відносини щодо закупівлі ПММ та будівельних матеріалів у ТОВ «Максвел-Торг». 
Також у вироку вказано лише, що ТОВ «Максвел-Торг» виписувало податкові накладні щодо поставки ПММ та будівельних матеріалів на користь кількох господарських суб`єктів, в т.ч. ТОВ «Пік Васко». 
В свою чергу, предметом поставки від позивача на користь ТОВ «Пік Васко» були не ПММ та будівельні матеріали, а опалювальне обладнання.
Крім того вирок не містить будь-які обставини щодо господарських операцій між ТОВ «Вікл Ко Лтд» та ТОВ «Пік Васко». 
В свою чергу, в акті перевірки вказується, що простежується подальший рух товару від ТОВ «Пік Васко», що свідчить про реальне вчинення вказаних операцій.
Матеріали справи не містять вироків суду, в якому досліджувались господарські відносини між позивачем та ТОВ «Трубо-пром» або з ТОВ «Пік Васко», у яких містилося б документальне підтвердження того, що контрагентом позивача фактично велась незаконна діяльність, а тому посилання відповідача на наявність досудових розслідувань без надання суду відповідного вироку або вироків у кримінальних провадженнях відносно інших осіб (не контрагентів) не може братися до уваги.
Проведення господарських операцій суб`єкта господарювання, за змістом статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», підтверджується первинними документами, на підставі яких ведеться бухгалтерський облік. Згідно з частини 2 статті 3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» на даних бухгалтерського обліку базується фінансова, податкова, статистична та інша звітність. Таким чином первинні документи по відображенню господарчих операцій є основою для податкового обліку.
Отже, правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на формування податкового кредиту, наступають лише у разі реального (фактичного) вчинення господарських операцій з придбання товарів/робіт/послуг з метою їх використання в своїй господарській діяльності, що пов`язані з рухом активів, зміною зобов`язань чи власного капіталу платника, та відповідають економічному змісту, відображеному в укладених платником податку договорах, що має підтверджуватись належним чином оформленими первинними документами, що містять достовірні відомості про обсяг та зміст господарської операції.
Судом першої інстанції були досліджені всі первинні документи та встановлено дотримання позивачем спеціальних вимог щодо документального підтвердження сум, віднесених до податкового кредиту, а також реальне виконання сторонами, укладених правочинів. 
З огляду на встановлені обставини у справі, а також беручи до уваги індивідуальний характер юридичної відповідальності особи, правильним є висновок суду першої інстанції, що у разі порушення контрагентом платника податків чинного законодавства, відповідальність та негативні наслідки настають саме щодо цієї особи, у зв`язку з чим право платника податків, тобто позивача, на податковий кредит не може ставитись у пряму залежність від додержання податкової дисципліни третьою особою.
Нереальність господарських операцій з придбання платником податку товару має підтверджуватися належними, допустимими та достатніми доказами і не може ґрунтуватися на припущеннях, зокрема обумовлюватись лише допущеними контрагентом порушеннями вимог законодавства або недостатньою кількістю у контрагента трудового ресурсу для самостійного виконання договірних зобов`язань. Якщо вказаний контрагент допустив такі порушення, то це тягне відповідальність та негативні наслідки саме щодо нього, адже законом іншого не передбачено. 
При дотриманні контрагентом законодавчо встановлених вимог щодо оформлення відповідних документів підстави для висновку про недостовірність або суперечливість відомостей, зазначених у таких первинних документах, відсутні, якщо не встановлені обставини, що свідчать про обізнаність покупця про зазначення продавцем недостовірних відомостей. 
Відповідачем не надано доказів, які б свідчили про узгодженість дій позивача з контрагентами з метою незаконного отримання податкової вигоди або його обізнаності з такими діями контрагентів.
Судом першої інстанції з`ясовано характер та зміст спірних операцій позивача з його контрагентами при виконанні договорів укладених з останніми, зроблено вмотивований висновок про відповідність первинних документів вимогам чинного податкового законодавства, а також про те, що відбувся дійсний рух активів між учасниками відповідних операцій, встановлено наявність зв`язку між фактом придбання послуг та робіт з понесенням інших витрат із господарською діяльністю платника податку та використання цих товарів, послуг та робіт у господарській діяльності.
Також за даними бухгалтерського обліку ТОВ «Вікл Ко Лтд» здійснювало списання вартості виготовлення рекламної продукції на витрати на збут.
Вказана рекламна продукція виготовлялася на замовлення позивача на підставі Договору від 11.01.2016, укладеним із ФОП ОСОБА_2 , згідно із затвердженими макетами (тобто візуальним відображенням рекламної продукції).
Використання і порядок списання рекламної продукції відбувалися відповідно до Наказу по ТОВ «Вікл Ко Лтд» № 12/01/16-5 від 12.01.2016.
Згідно п. 185.1. ПК України, об`єктом оподаткування є операції платників податку з: а) постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з безоплатної передачі та з передачі права власності на об`єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об`єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю.
Згідно з п. 14.1.13 ПК України, безоплатно надані товари, роботи, послуги: а) товари, що надаються згідно з договорами дарування, іншими договорами, за якими не передбачається грошова або інша компенсація вартості таких товарів чи їх повернення, або без укладення таких договорів.
За п. 14.191 ПК України, постачання товарів - будь-яка передача права на розпоряджання товарами як власник, у тому числі продаж, обмін чи дарування такого товару, а також постачання товарів за рішенням суду.
Згідно з п. 14.1.244 ПК України, товари - матеріальні та нематеріальні активи, у тому числі земельні ділянки, земельні частки (паї), а також цінні папери та деривативи, що використовуються у будь-яких операціях, крім операцій з їх випуску (емісії) та погашення.
Однак, згідно зі ст. 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», активи - це ресурси, контрольовані підприємством у результаті минулих подій, використання яких, як очікується, приведе до отримання економічних вигод у майбутньому.
У ст. 1 Закону України «Про рекламу» терміни вживаються у такому значенні: 
заходи рекламного характеру - заходи з розповсюдження реклами, які передбачають безоплатне розповсюдження зразків товарів, що рекламуються, та/або їх обмін споживачам однієї кількості чи одного виду товарів, що рекламуються, на інший;
реклама - інформація про особу чи товар, розповсюджена в будь-якій формі та в будь-який спосіб і призначена сформувати або підтримати обізнаність споживачів реклами та їх інтерес щодо таких особи чи товару;
рекламні засоби - засоби, що використовуються для доведення реклами до її споживача.
З приводу зазначених обставин суд першої інстанції вірно зазначив, що   роздача рекламних матеріалів спрямована на потенційне розширення аудиторії, а також на інформування невизначеного кола покупців щодо пропонованих до продажу товарів, тобто рекламні носії, виготовлені за замовлення позивача за Договором від 11.01.2016, укладеним із ФОП ОСОБА_2 , не можуть становити самостійної цінності та прямої вигоди від їх передачі рекламодавець не отримує, а лише інформує рекламну аудиторію. Одержувачі рекламних матеріалів можуть використати рекламний носій виключно як джерело інформації, а в інших цілях він не може бути використаний. 
Тобто сам по собі факт передачі невизначеному колу осіб рекламного носія не здатний призвести до отримання прямої економічної вигоди ані для розповсюджувача, ані для отримувача.
Фактично розповсюдження платником рекламних матеріалів є, по суті, їх передачею іншим особам для власних потреб самого ж платника, що здійснюється для цілей його основної оподатковуваної діяльності. Отже, такі дії мають кваліфікуватися не як реалізація товару, а як передача для власних потреб. Так, при реалізації товару у покупця, споживача існує зустрічна потреба у вчиненні правочину, тоді як при передачі рекламних матеріалів така потреба виникає лише у рекламодавця, якому необхідно стимулювати покупців.
Економічна мета від такої передачі полягає у перспективі отримати дохід у майбутньому не від власне розповсюдження рекламної продукції як передачі відповідних матеріалів у власність іншим особам, а від популяризації імені Товариства, розповсюдження інформації про його товари з ціллю привернення уваги невизначеного кола осіб до діяльності позивача. Передача ж в рекламних цілях продукції у власність іншим особам є лише формою розповсюдження реклами, що, однак, не наділяє таку передачу ознаками поставки.
За таких обставин колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що підстави для донарахування позивачеві податкового зобов`язання з ПДВ по цьому епізоду відсутні.
Колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанцій про те, що відповідачем не підтверджено правомірності прийнятих ним податкових повідомлень-рішень.
Колегія суддів апеляційного суду вважає, що в межах апеляційної скарги порушень судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при вирішенні цієї справи не допущено. Правова оцінка обставин у справі дана вірно, а тому апеляційну скаргу слід відхилити, а оскаржуване судове рішення залишити без змін. 
Керуючись п.1 ч. 1 ст. 315, ст.ст. 316, 321, 322 Кодексу адміністративного судочинства України суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Запорізькій області  – залишити без задоволення.
Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 23 вересня 2020 року – залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів  з дня складення в повному обсязі.
В повному обсязі постанова складена 11 березня 2021 року.

Головуючий - суддя                                                                      Д.В. Чепурнов 

                               суддя                                                                      С.В. Сафронова 

                               суддя                                                                      В.В. Мельник