ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
4 лютого 2021 року        
м. Харків
справа № 640/374/19
провадження № 22-ц/818/339/21
Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді - Тичкової О.Ю.,
суддів - Кругової С.С.,  Пилипчук Н.П., 
за участю секретаря судового засідання - Супрун Я.С., 
сторони справи:
позивачі - ОСОБА_1 , 
позивач - ОСОБА_2 , 
відповідач - ОСОБА_3 , 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу  ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на ухвалу Київського районного суду м. Харкова від 08 липня 2020 року, постановлену у складі судді Попрас В.О. 
УСТАНОВИВ:
У січні 2019 року ОСОБА_1 ,  ОСОБА_2 звернулися до суду із позовом до ОСОБА_3 , у якому просили поновити їх порушене право на користування сумісною земельною ділянкою та входом до двору через ворота, замість яких побудований гараж, шляхом зобов`язання відповідача знести паркан та гараж, привести земельну ділянку в стан, придатний для використання відповідно до її цільового призначення, що полягає у вільному проході на подвір`я, користуванні воротами та земельною ділянкою.
В обґрунтування позовних вимог посилалися на те, що їм належить 63/100 частин домоволодіння по АДРЕСА_1 , що розташоване на земельній ділянці площею 625 кв.м. ОСОБА_3 , як правонаступнику ОСОБА_4 , належить 37/100 частин того ж домоволодіння. Відповідач побудувала паркан та гараж на земельній ділянці, що знаходиться в сумісному користуванні сторін у справі, лишивши родину позивачів входу та виходу на подвір`я та його користуванням.
Восьмого липня 2020 року ОСОБА_5 , який діяв в інтересах ОСОБА_3 , звернувся до суду з заявою про закриття провадження у справі (на підставі п.3 ч.1 ст.255 Цивільного процесуального кодексу України (надалі ЦПК України).
Заява мотивована тим, що у 2012 році вже розглядалась аналогічна справа за позовами користувачів цих самих земельних ділянок за адресою: АДРЕСА_1 , а саме позов ОСОБА_4 , ОСОБА_6 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою і знесення самочинного будівництва та зустрічним позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_4 , Харківської міської ради про визначення порядку користування земельною ділянкою. За наслідками розгляду справи 22.04.2013 Апеляційним судом Харківської області ухвалене рішення, яким скасоване рішення суду першої інстанції від 02.02.2012 й ухвалене рішення про задоволення позову ОСОБА_4 , ОСОБА_6 щодо усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою по АДРЕСА_1 , а провадження у справі за зустрічним позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 закрите в зв`язку з відмовою позивачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 від позову з підстав, передбачених п.3 ч.1 ст.205 ЦПК України.
Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 08 липня 2020 року заяву представника відповідачки ОСОБА_3 - ОСОБА_5 про закриття провадження у справі задоволено. Закрите провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поновлення порушеного права.
Судове рішення мотивоване тим, що фактично позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулись до суду з позовом для вирішення спору між співвласниками домоволодіння щодо визначення порядку користування земельною ділянкою за адресою: АДРЕСА_1 , посилаючись на порушення їх права користування вказаною земельною ділянкою. Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 06 квітня 1977 року затверджена мирова угода, за якою співвласникам домоволодіння по АДРЕСА_1 виділені житлові будинки з надвірними прибудовами та відповідні частини земельної ділянки по АДРЕСА_1 . Крім того, ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 22 квітня 2013 року задоволена заява ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , прийнята їх відмова від зустрічного позову про визначення порядку користування земельною ділянкою за адресою: АДРЕСА_1 , а провадження у справі за зустрічним позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про визначення порядку користування земельною ділянкою закрите.
Тому суд першої інстанції прийшов до висновку, що існує ухвала суду про закриття провадження у справі, яка набрала законної сили, постановлена з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, у зв`язку з чим провадження у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поновлення порушеного права підлягає закриттю. 
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , посилаючись порушення судом норм процесуального права, просять скасувати ухвалу суду, постановити нове судове рішення, яким направити справу для продовження судового розгляду до суду першої інстанції. 
Апеляційна скарга мотивована тим, що суд помилково вважав, що у дійсному позові вони просять суд установити порядок користування земельною ділянкою. Звернувшись до суду вони просять поновити порушене право, яке існувало до спорудження паркану та гаражу, які відповідач побудувала самовільно у 2019 році, позбавивши родину позивачів вільного доступу до двору. Під час розгляду попередніх спорів між співвласниками встановлено, що порядок користування земельною ділянкою не визначено, вона знаходиться у сумісному користуванні всіх співвласників домоволодіння, правові підстави для спорудження паркану та гаражу відсутні. Самовільно побудувавши паркан та гараж не земельній ділянці, що знаходиться в сумісному користуванні сторін у справі, відповідач ОСОБА_3 порушила права позивачів, як землекористувачів. Ні прямо, ні опосередковано позовна заява не містить вимог про визначення порядку користування земельною ділянкою. Відповідно до ст. 152 Земельного кодексу України (надалі ЗК України) захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється, в тому числі, шляхом відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав. Саме цією нормою закону обумовлені позовні вимоги. Як на час укладення мирової угоди, на час набуття відповідачем права власності 37/100 частин домоволодіння, всі співвласники користувались двором, воротами та забором, що виходить на АДРЕСА_1 . Судом не вирішене питання про можливість приймати участь у якості представника відповідача ОСОБА_5 , оскільки відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України представником в суді може бути адвокат або законний представник. ОСОБА_5 не є адвокатом або законним представником. До малозначних справ дана справа не може бути віднесена. 
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_5 , який діє в інтересах ОСОБА_3 , просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а судове рішення - без змін. Зазначає, що ОСОБА_1 , ОСОБА_2 фактично звернулися до суду з позовом для вирішення спору між співвласниками домоволодіння щодо визначення порядку користування земельною ділянкою за адресою: АДРЕСА_1 , посилаючись на порушення їх права користування вказаною земельною ділянкою. В матеріалах справи наявна ухвала суду про закриття провадження у справі, яка набрала законної сили, постановлена з приводу спору між тими самими сторонами, про той саме предмет і з тих саме підстав. Тому суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про необхідність закриття провадження у справі з підстав, передбачених п. 3 ч. 1 ст. 255 ЦПК України. Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про те, що відповідач самовільно збудувавши паркан та гараж на земельній ділянці, що знаходиться в спільному користуванні, порушила їх права як землекористувачів, є безпідставними. Матеріали справи свідчать, що ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 06 квітня 1977 року затверджена мирова угода між попередніми землекористувачами ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , за якою співвласникам домоволодіння по АДРЕСА_1 були виділені окремі житлові будинки з надвірними будівлями та відповідні частки земельних ділянок по АДРЕСА_1 . Після виділу з домоволодіння ОСОБА_10 житлового будинку літ. «Б-1», частки співвласників домоволодіння АДРЕСА_1 розподілились наступним чином: ОСОБА_8 - 63/100 частин, ОСОБА_9 - 37/100 частин. 10.03.1978 між ОСОБА_8 та ОСОБА_11 укладений договір купівлі-продажу, згідно з яким останній набув у продавця 63/100 частини домоволодіння АДРЕСА_1 . ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_11 помер. На підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 12.07.2003 позивачі у справі є співвласниками 63/100 частин домоволодіння АДРЕСА_1 . Отже, враховуючи вимоги ч. 2 ст. 120 ЗК України позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 набули права користування земельною ділянкою на тих самих умовах і в тому ж обсязі, які були у попередніх землекористувачів ОСОБА_8 та ОСОБА_11 . 
Судова колегія, заслухавши доповідь судді, пояснення учасників справи, які з`явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, відзиву на неї, уважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 та ОСОБА_2 підлягає задоволенню з таких підстав.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами.
Зазначена підстава для закриття провадження у справі спрямована на усунення випадків повторного вирішення судом тотожного спору, який вже розглянуто і остаточно вирішений по суті. Позови вважаються тотожними тоді, коли в них співпадають сторони, предмет і підстави. У випадку зміни хоча б одного з цих елементів, позови не можна вважати тотожними, що позбавляє суд права закрити провадження у справі.
Відповідно до частини першої статті 175 ЦПК України у позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування.
Згідно з пунктами 4 і 5 частини третьої статті 175 ЦПК України позовна заява повинна містити зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини.
З викладеного вбачається, що предмет позову - це певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення, яка опосередковується відповідним способом захисту прав або інтересів. Підстави позову - це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.
Тобто, правові підстави позову - це зазначена в позовній заяві нормативно-правова кваліфікація обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги.
Матеріали справи свідчать, що у серпні 2009 року ОСОБА_4 та ОСОБА_6 звернулися до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , треті особи: виконавчий комітет Київської районної в місті Харкові ради, Харківська міська рада, який надалі уточнили, про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою, знесення самочинного будівництва та встановлення нового паркану.
Посилались на те, що ОСОБА_1 встановила шиферний паркан на відстані 1,6 м від вікон їх будинку за адресою: АДРЕСА_1 , висотою 2,2 м, чим порушила можливість підтримувати будинок у необхідному санітарно-технічному стані, просили поновити їх порушене право шляхом знесення шиферного паркану (цивільна справа № 2018/2-213/12/09).
У березні 2010 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_4 , Харківської міської ради про визначення порядку користування земельною ділянкою відповідно до ідеальних часток співвласників. 
Зустрічна позовна заява була мотивована тим, що рішенням Київського РВК м. Харкова від 23.06.1955 № 16 за домоволодінням АДРЕСА_1 закріплена земельна ділянка площею 928 кв.м. Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 06.04.1977 укладена мирова угода у цивільній справі за позовом ОСОБА_12 до ОСОБА_9 , ОСОБА_8 , за зустрічним позовом ОСОБА_8 до ОСОБА_12 , ОСОБА_9 про визначення порядку користування домоволодінням та земельною ділянкою, визначений порядок користування житловими будинками та земельною ділянкою. Відносини із співвласником ОСОБА_4 продовж багатьох років складаються не найкращім чином. ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зазначали, що порядок користування земельною ділянкою за адресою: АДРЕСА_1 , повинен бути визначений на законних підставах, бо згода про порядок користування між співвласниками не досягнута. 
Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 02 лютого 2012 року у задоволенні первісного позову відмовлено, а зустрічний позов задоволений в повному обсязі. Визначений порядок користування земельною ділянкою в домоволодінні АДРЕСА_1 , а саме: виділено ОСОБА_4 на належні йому 37/100 часток в користування земельну ділянку площею 231 кв.м.; ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на 63/100 частки надано в користування земельну ділянка площею 394 кв.м. Визначено, що границя між земельними ділянками проходить в такий спосіб: на відстані 5,20 м від домоволодіння № 3 відрізок довжиною 11 м; поворот праворуч відрізок довжиною 3,5 м; поворот ліворуч відрізок довжиною 8,75 м до кута ганку літ. «а1»; по зовнішній стіні ганку літ. «а1» та прибудови літ. «а»; поворот ліворуч відрізок довжиною 10 м, що проходить по зовнішній стіні прибудови літ. «а», житлового будинку літ.«А-1», душу літ. «М» та розділяє сторону з домоволодінням АДРЕСА_2 на відрізки 30,05 м та 12,85 м. Для обслуговування зовнішніх стін прибудови літ. «а», ганку літ. «а1», житлового будинку літ.«А-1», душу літ. «М», що знаходяться в користуванні ОСОБА_4 , запропоновано встановити земельний сервітут. Земельну ділянку біля споруд запропоновано передати у власність ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . При цьому визначено, що ОСОБА_4 має право використовувати цю земельну ділянку для обслуговування зовнішніх стін. Відповідно до запропонованого варіанту користування земельною ділянкою ОСОБА_1 та ОСОБА_2 мають влаштувати окремий в`їзд (т.1 а.с. 70-72).
Рішенням Апеляційного суду Харківської області від 22 квітня 2013 року апеляційна скарга ОСОБА_4 , ОСОБА_6 задоволена частково: рішення Київського районного суду м. Харкова від 02 лютого 2012 року скасоване: позовні вимоги ОСОБА_4 , ОСОБА_6 задоволені частково. Усунуто перешкоди у користуванні земельною ділянкою за адресою: АДРЕСА_1 . Зобов`язано ОСОБА_1 знести шиферний паркан з північної сторони будинку літ. А-1, висотою 2.2 м. В іншій частині позову ОСОБА_4 , ОСОБА_6 відмовлено (т.1 а.с. 75-76).
Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 22 квітня 2013 року задоволена заява ОСОБА_1 , ОСОБА_2 : прийнята відмова ОСОБА_1 , ОСОБА_2 від зустрічного позову до ОСОБА_4 , Харківської міської ради про визнання порядку користування земельною ділянкою. Провадження у справі за зустрічним позовом закрито (т.1 а.с. 73-74).
У дійсному цивільному позові ОСОБА_1 і ОСОБА_2 просять суд поновити їх порушене право на користування сумісною земельною ділянкою та виходу до двору через ворота, замість яких побудований гараж, шляхом зобов`язання відповідача знести паркан та гараж, та привести земельну ділянку в стан придатний для використання відповідно до її цільового призначення, що полягає у вільному проході на подвір`я, користуванні воротами та земельною ділянкою (т.1 а.с. 2-4).
Позовна заява мотивована тим, що у листопаді 2018 року відповідач ОСОБА_3 здійснила самочинне будівництво паркану та гаражу, що перешкоджає позивачам вільно користуватись спільною земельною ділянкою та позбавило позивачів можливості вільного входу у двір через відсутність воріт. Позивач окрім будівництва паркану, на спільній земельній ділянці здійснила без відповідного дозволу будівництво гаражу, чим зменшила земельну ділянку спільного користування на 20 кв.м.
З довідки Київського відділу ГУ Національної поліції у Харківській області від 08 грудня 2018 року вбачається, що 28.11.2018 до відділу поліції надійшла заява ОСОБА_13 щодо встановлення паркану на території домоволодіння АДРЕСА_1 . Опитана ОСОБА_3 пояснила, що будівництво паркану здійснюється на підставі рішення суду від 19.09.2012 (т. 1 а.с. 29). 
З викладеного вище вбачається, що дійсний цивільний позов поданий у січні 2019 року з вимогою зобов`язати відповідача знести паркан та гараж, які за поясненнями ОСОБА_3 вона побудувала на виконання рішення суду від 19.09.2012. Оскільки перевірка обставин будівництва паркану та гаражу буде здійснюватися під час розгляду цивільної справи № 640/374/19, і при розгляді цивільної справи № 2018/2-313/12/09, відповідно, не здійснювалася, цивільні справи № 640/374/19 та № 2018/2-213/12/09 мають різні предмет та підстави позовів.
Тому колегія суддів уважає, що в суду 04 квітня 2018 року були відсутні передбачені п.3 ч.1 ст. 255 ЦПК України підстави для закриття провадження у справі № 640/374/19. Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 належить задовольнити, ухвалу суду від 08.07.2020 - скасувати, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 379, 381-384, 389, 390 ЦПК України, суд, -
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 задовольнити.
Ухвалу Київського районного суду м. Харкова від 08 липня 2020 року скасувати, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Касаційна скарга може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови безпосередньо до Верховного Суду.
Повний текст постанови складений 9 лютого 2021 року.

Головуючий                                                                                       О.Ю.Тичкова
Судді                                                                                                        С.С. Кругова 
                                                                               Н.П. Пилипчук