КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М          У К Р А Ї Н И
 
04 березня 2021 року                                                                                 м. Київ
 
Унікальний номер справи № 2-1824/2010
Апеляційне провадження № 22-ц/824/4955/2021
 
Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:     головуючого  -  Левенця Б.Б.,
     суддів - Ратнікової В.М., Борисової О.В.,
     за участю секретаря судового засідання - Гребнєва Є.Д..
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 17 травня 2010 року, ухвалене під головуванням судді Чех Н.А., по справі за позовом Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -
 
в с т а н о в и в :
 
У листопаді 2010 року позивач звернувся до суду з даним позовом, уточнивши який просив стягнути солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь ПАТ «ОТП Банк» заборгованість за кредитним договором в сумі 672 377,06 грн. та 23748,52 грн., а також судовий збір у розмірі 1700 грн. та 120 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.
Позов обґрунтований тим, що 21 травня 2008 року між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк», та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір № ML-009/305/2008, згідно з яким відповідачці ОСОБА_2 був наданий кредит у розмірі 71400 доларів США на умовах оплати 5.99 % річних на строк до 21 травня 2023 року на споживчі цілі. 
21 травня 2008 року між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк», та ОСОБА_1 був укладений договір поруки № SR-009/305/2008 відповідно до якого ОСОБА_1 зобов`язувалась солідарно відповідати за кредитними зобов`язаннями позичальника ОСОБА_2 . 
Позичальник умови кредитного договору належним чином не виконувала, тому станом на 14 січня 2010 року утворилася заборгованість по кредитному договору у розмірі 672 377.06 грн., що за курсом НБ України складало 84 005.13 доларів США, та 23 748,52 грн., яка складалася з тіла кредиту - 71 099,95 доларів США грн., відсотків - 12 905,18 доларів США, 23 373, 52 грн. пеня за несвоєчасне повернення кредиту, 125 грн. штраф згідно п. 3.1.2 частини 2 Кредитного договору та 250 грн. штраф згідно п. 3.1.3 частини 2 Кредитного договору. Посилаючись на вказані обставини, а також те, що в добровільному порядку відповідачі суму заборгованості не погасили, просив суд позов задовольнити та стягнути солідарно з обох відповідачів на користь банку суму заборгованості та понесені позивачем судові витрати (т. 1 а.с. 1-4, 44-46).
Заочним рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 17 травня 2010 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 солідарно на користь ПАТ «ОТП Банк» заборгованість по договору про надання споживчого кредиту за тілом кредиту та відсоткам в розмірі 672 377 (шістсот сімдесят дві тисячі триста сімдесят сім) грн. 06 коп., пеню та штраф в розмірі 23748 (двадцять три тисячі сімсот сорок вісім) грн. 52 коп. та судові витрати 1820 грн., а всього 697 945 (шістсот дев`яносто сім тисяч дев`ятсот сорок п`ять) грн. 58 коп. (т. 1 а.с. 82-86).
Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 29 січня 2021 року заяву представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Рєзвової О.В. про перегляд вказаного заочного рішення залишено без задоволення (т. 2 а.с. 43-47).
Не погодившись із заочним рішенням суду, 02 лютого 2021 року ОСОБА_1   звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій просила скасувати частково заочне рішення та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні вимог про стягнення з ОСОБА_1 солідарно заборгованість за кредитним договором від 21 травня 2008 року № ML-009/305/2008. На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначала, що не була належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, а згідно умов договору поруки від 21 травня 2008 року порука припинилась 03 жовтня 2009 року відповідно до положень ч. 4 ст. 559 ЦК України. Так позивач сформовану вимогу про дострокове повернення грошей 03 квітня 2009 року надіслав боржнику ОСОБА_2 і поручителю ОСОБА_1 , а з позовом до суду позивач звернувся лише 03 грудня 2009 року, тобто більше ніж через 6 місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання та строків, передбачених ст. 559 ЦК України. Враховуючи вищезазначене просила визнати поруку припиненою і відмовити в задоволенні позову (т. 2 а.с. 50-60).
 
В судовому засіданні представник ОСОБА_1 - адвокат Резвова О.В. підтримала скаргу і просила її задовольнити.
Інші особи, які берутьучасть усправі досуду неприбули, прочас тамісце розгляду справи були сповіщені належним чином, про що у справі є докази. Позивач ПАТ «ОТП Банк» був сповіщений надісланням повідомлення на зазначену позивачем електронну пошту, відповідач ОСОБА_2 була сповіщена врученням поштового повідомлення із забезпеченням належної фіксації таких повідомлень (т. 2 а.с. 67-71).
Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 01 жовтня 2020 року та  ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 17 листопада 2020 року заяви ТОВ «Фінансова компанія «Укрфінанс Груп» про заміну стягувача у виконавчому провадженні у цій справі залишено без задоволення з підстав недоведення заявником прав кредитора у цьому провадженні (т. 1 а.с.91-92, 153-154, 156, 200-201).
Про розгляд районним судом заяв про заміну стягувача у виконавчому провадженні, із постановленням вищевказаних ухвал, заявник - ТОВ «Фінансова компанія «Укрфінанс Груп» був сповіщений врученням поштових повідомлень про що у справі є докази (т. 1 а.с. 188-189).
Ухвалою (протокольною) Дніпровського районного суду міста Києва від 29 січня 2021 року відхилено заяву ТОВ «Фінансова компанія «Укрфінанс Груп» про залучення до участі у справі як правонаступника позивача (т. 2 а.с. 8, 36, 40-41). 
В матеріалах справи відсутні докази оскарження ТОВ «Фінансова компанія «Укрфінанс Груп» вищевказаних ухвал районного суду, які набрали законної сили та якими встановлено відсутність факту набуття ТОВ «Фінансова компанія «Укрфінанс Груп» від ПАТ «ОТП Банк» прав кредитора. 
Врахувавши вищенаведене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відсутність підстав залучення до участі у справі ТОВ «Фінансова компанія «Укрфінанс Груп».  
Зважаючи на вимоги ч.ч. 9, 11 ст. 128, ч. 5 ст. 130, ч. 2 ст. 372 ЦПК України колегія суддів визнала повідомлення належним, а неявку такою, що не перешкоджає апеляційному розглядові справи.
 
Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду, колегія суддів дійшла висновку, що скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.
 
Судом встановлено, що 21 травня 2008 року між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк», та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір № ML-009/305/2008, згідно з яким відповідачці ОСОБА_2 був наданий кредит у розмірі 71400 доларів США на умовах оплати 5.99 % річних на строк до 21 травня 2023 року на споживчі цілі (т. 1 а.с. 9-14). 
Відповідно до пункту 1.9.1 кредитного Договору, незважаючи на інші положення цього Договору. Банк має право вимагати дострокового виконання боргових зобов`язань в цілому у визначеній банком частині у випадку невиконання Позичальником та/або Поручителем, та/або Майновим поручителем своїх боргових та/чи інших зобовязаньза цим Договором (в т.ч., але не виключно, встановлених п. 2.3 та ст.. 3 цього Договору) чи іншими укладеними з Банком договорами та/або документів забезпечення (надалі - Вимога). При цьому, зобов`язання Позичальника щодо дострокового виконання боргових зобов`язань в цілому настає з дати відправлення Банком на адресу Позичальника відповідної Вимоги та повинно бути проведено Позичальником протягом тридцяти календарних днів з дати одержання Позичальником відповідної Вимоги (т. 1 а.с. 11). 
21 травня 2008 року між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк», та ОСОБА_1 був укладений договір поруки № SR-009/305/2008 відповідно до якого ОСОБА_1 зобов`язувалась солідарно відповідати за кредитними зобов`язаннями позичальника ОСОБА_2 (т. 1 а.с. 19-20). 
За положеннями пункту 3.2 договору поруки, поручитель приймає на себе зобов`язання, у випадку невиконання боржником боргових зобов`язань перед кредитором за Кредитним договором, здійснити виконання боргових зобов`язань в обсязі. Заявленому Кредитором протягом трьох банківських днів з дати отримання відповідної письмової вимоги кредитора (т. 1 а.с. 19).
Відповідно до пункту 3.4 договору поруки, обов`язок поручителя виконати боргові зобов`язання виникає при отриманні від кредитора відповідної вимоги. Така вимога вважається отриманою поручителем, якщо кредитор надіслав її поштою за адресою, вказаною в цьому Договорі. Для дійсності вимоги кредитор не зобов`язаний надавати поручителю підтвердження невиконання боргових зобов`язань боржником (т. 1 а.с. 19).   
Згідно з п. 4.2 договору поруки,  відповідальність поручителя припиняється лише після виконання боргових зобов`язань в повному обсязі (т. 1 а.с. 19).
Позичальник умови кредитного належним чином не виконувала, тому станом на 14 січня 2010 року утворилася заборгованість по кредитному договору у розмірі 672 377.06 грн., що за курсом НБ України складало 84 005.13 доларів США, та 23 748,52 грн., яка складалася з тіла кредиту - 71 099,95 доларів США грн., відсотків - 12 905,18 доларів США, 23 373, 52 грн. пеня за несвоєчасне повернення кредиту, 125 грн. штраф згідно п. 3.1.2 частини 2 Кредитного договору та 250 грн. штраф згідно п. 3.1.3 частини 2 Кредитного договору (т. 1 а.с.15-18, 47).
03 квітня 2009 року ПАТ «ОТП Банк» на адресу боржника ОСОБА_2 і поручителя ОСОБА_1 було направлено досудову вимогу про повне дострокове виконання зобов`язань за кредитним Договором і повернення грошей, а 29 квітня 2009 року вказана вимога була отримана ОСОБА_1 про що свідчить відмітка працівників пошти про вручення (т. 1 а.с. 15-18, 20-22).
            
Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 цього Кодексу).
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).
Частиною першою статті 530 ЦК України встановлено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Статтею 546 ЦК України встановлено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, порукою.
За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку.
Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст. 526 цього Кодексу).
Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником (ч. 1 ст. 553 ЦК України).
У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.
Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що й боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (ч. 1, 2 ст. 554 ЦК України).
Припинення поруки пов`язане, зокрема, із закінченням строку її чинності.
Отже, порука - це строкове зобов`язання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє суб`єктивне право кредитора.
Згідно з п. 1.2 вищевказаного Договору поруки відповідальність поручителя і боржника є солідарною (т. 1 а.с. 19).
Відповідно до пункту 3.4 договору поруки, обов`язок поручителя виконати боргові зобов`язання виникає при отриманні від кредитора відповідної вимоги. Така вимога вважається отриманою поручителем, якщо кредитор надіслав її поштою за адресою, вказаною в цьому Договорі.
За змістом ч. 4 ст. 559 ЦК України (в редакції, чинній на час подання позову і ухвалення оскаржуваного судового рішення) порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.
Аналіз наведених правил дає підстави для висновку, що законодавець передбачив три способи визначення строку дії поруки: протягом строку, встановленого договором поруки; протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання; протягом одного року від дня укладення договору поруки (якщо строк основного зобов`язання не встановлено або встановлено моментом пред`явлення вимоги).
Зважаючи на наведене, строк дії поруки (будь-який із зазначених у ч. 4 ст. 559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб`єктивного права кредитора й суб`єктивного обов`язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються. Це означає, що зі спливом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права (шляхом пред`явлення позову), кредитор вчиняти не вправі.
З огляду на преклюзивний характер строку поруки й обумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію такого виду забезпечення виконання зобов`язань застосоване в другому реченні ч. 4 ст. 559 ЦК України словосполучення «пред`явлення вимоги» до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання як умови чинності поруки необхідно розуміти як пред`явлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Зазначене положення при цьому не виключає можливість пред`явлення кредитором до поручителя іншої письмової вимоги про погашення заборгованості за боржника, однак й в такому разі кредитор може звернутися з названою вимогою до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання.
Керуючись положеннями ч. 4 ст. 559 ЦК України, необхідно зробити висновок, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов`язання за договором повинно бути пред`явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобов`язання (у разі якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем).
Таким чином, закінчення строку, встановленого договором поруки, так само, як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобов`язання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся до суду з позовом до поручителя.
Відповідно до правового висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 13 червня 2018 року у справі № 408/8040/12 (провадження № 14-145цс18), строк пред`явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначено періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу за основним зобов`язанням.
Як убачається з п.п. 4, 5 кредитного договору позичальник зобов`язаний повернути кредит у повному обсязі шляхом сплати щомісячних ануїтетних платежів в терміни, що встановлені графіком погашення кредиту згідно Додатку №1 до договору, але в будь-якому випадку не пізніше 21 травня 2023 року (т. 1 а.с. 09-13).
Банк скористався правом, передбаченим пунктом 1.9 договору кредиту та 03 квітня 2009 року заявив до боржника і поручителя вимогу про повне дострокове повернення кредитних грошей.   
Доказів укладення між Банком і поручителем додаткових угод, які б збільшували строк поруки, до суду не надано і судом не встановлено.  
З вказаного вище можна зробити висновок, що відповідно до положень пункту 1.9.1 кредитного договору 03 квітня 2009 року настав строк повного дострокового виконання кредитного зобов`язання боржником та, відповідно, поручителем, а із вищезазначеної дати - 03 квітня 2009 року боржник порушував зобов`язання за кредитним договором та не погашав заборгованість.
Оскільки строк повного дострокового виконання кредитного зобов`язання поручителем настав 03 квітня  2009 року, а Банк звернувся з позовом до суду лише 28 листопада 2009 року про що свідчить штемпель поштового відправлення на конверті, в якому була надіслана позовна заява, Банк пропустив визначений законом шестимісячний строк пред`явлення вимоги до поручителя у зв`язку з чим порука ОСОБА_1 є припиненою (т. 1 а.с. 1-29).
Враховуючи вищезазначене, суд першої інстанції дійшов необґрунтованого висновку про покладення солідарної відповідальності на  ОСОБА_1 за зобов`язаннями по кредитному Договору.
Крім того, не заслуговують на увагу доводи апелянта щодо її несповіщення про розгляд справи судом.
Так, у матеріалах справи наявні докази повідомлення врученням поштового відправлення та телеграмою відповідача  ОСОБА_1  про розгляд справи районним судом (т. 1 а.с. 55, 78).
Враховуючи вищезазначене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про обґрунтованість доводів апеляційної скарги відповідачки, скасування оскаржуваного рішення районного суду в частині стягнення кредитної заборгованості з поручителя  ОСОБА_1  і ухвалення нового судового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог Банку до  ОСОБА_1 .
Інші доводи скарги цих висновків не спростовують, тому колегія суддів їх відхилила.
Рішення районного суду в частині стягнення кредитної заборгованості з ОСОБА_2 не оскаржувалось, тому, з огляду на положення ч. 1 ст. 367 ЦПК України, не було предметом перевірки апеляційного суду.
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).
 
Керуючись ст. 367, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст. 376, ст.ст. 381-384 ЦПК України,-
 
п о с т а н о в и в :
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.
Заочне рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 17 травня 2010 року року скасувати в частині солідарного стягнення з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» заборгованості по договору про надання споживчого кредиту за тілом кредиту та відсоткам в розмірі 672 377 (шістсот сімдесят дві тисячі триста сімдесят сім) грн. 06 коп., пені та штрафу в розмірі 23 748 (двадцять три тисячі сімсот сорок вісім) грн. 52 коп. та судові витрати 1820 грн., а всього 697 945 (шістсот дев`яносто сім тисяч дев`ятсот сорок п`ять) грн. 58 коп. і ухвалити в цій частині нове судове рішення про відмову в задоволенні цих позовних вимог Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» до ОСОБА_1 .
Постанова набирає законної сили негайно з моменту прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Дата складання повного судового рішення - 05 березня 2021 року.
 
Судді Київського апеляційного суду:                                           Б.Б. Левенець

                                                                                                           В.М. Ратнікова

                                                                                                           О.В. Борисова