Дата документу 29.01.2021 Справа № 334/1229/20

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Є.У.№ 334/1229/20                                        Головуючий у 1 інстанції: Козлова Н.Ю.
№ 22-ц/807/282/21                                                Суддя-доповідач: Крилова О.В.

 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2021 року        м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого:                Крилової О.В.
суддів:                Кухаря С.В.
                       Полякова О.З.

розглянувши в порядку спрощеного письмового провадження без виклику учасників справи цивільну справу заапеляційною скаргою Акціонерного товариства «Укрсиббанк» на рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 15 жовтня 2020 року по справі за позовом Акціонерного товариства «Укрсиббанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, процентів нарахованих за користування кредитом та пені,
ВСТАНОВИВ

В березні 2020 року АТ «Укрсиббанк» звернулося до суду із позовом до  ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, процентів нарахованих за користування кредитом та пені.

В обґрунтування позовних вимог зазначало, що 29.01.2019 року між АТ «Укрсиббанк» та ОСОБА_1 було укладено договір № 95133994000 про надання споживчого кредиту з можливістю відкриття карткового рахунку. 
Відповідно до умов договору, банк надав позичальнику кредит (грошові кошти) в сумі 49960,00 грн., з яких 49700,00 грн., на споживчі цілі шляхом зарахування коштів на картковий рахунок відповідача, 260,00 грн. - на оплату страхового платежу відповідно до договору добровільного страхування.
Відповідно до умов договору позичальник зобов`язався повернути наданий кредит, плату за кредит, інші платежі у відповідності з правилами (договірними умовами) споживчого кредитування позичальників AT «Укрсиббанк» та договором на рахунок банку шляхом сплати до 25-го числа щомісячно ануїтетних платежів у розмірі 3012,00 грн. відповідно до графіка, що викладений у додатку №1 до договору, але у повному обсязі не пізніше 25.01.2023 року.
Відповідно до п. 3.8 Договору за користування кредитними коштами відповідач зобов`язався сплатити проценти у розмірі 67% річних, та відповідно п. 3.9 за користування кредитними коштами за кредитом понад встановлений Кредитним договором термін, процентна ставка встановлюється у розмірі 74% річних, що діє для строкової суми основного боргу на дату виникнення такого прострочення.
АТ «Укрсиббанк» свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором. У порушення зазначених норм закону та умов договору відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконав.
Позивачем було направлено відповідачу вимогу про усунення порушень кредитного договору та про дострокове повернення кредиту, нарахованих процентів у разі не погашення простроченої заборгованості. Однак, відповідач вимогу не виконав, заборгованість не погасив у повному обсязі.
У зв`язку з зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором відповідач станом на 02.03.2020 року має заборгованість в сумі 70271,33 грн., яка складається з наступного: 48423,83 грн. - заборгованість за кредитом; 18533,29 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 430,50 грн. - заборгованість за процентами за користування грошовими коштами понад встановлений Договором термін (згідно ст. 625 ЦК України); 1750,00 грн. - заборгованість по комісії, 118,50 грн. - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості по кредиту, 956,39 грн. - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості по процентам, 58,82 грн. - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості по комісії.
У добровільному порядку заборгованість відповідачем на цей час не погашена.

Посилаючись на вищезазначене просило суд, стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № 95133994000 від 29.01.2019 року у розмірі 70271,33 грн.,а також, судові витрати при зверненні із позовом до суду у вигляді судового збору в розмірі 2102,00 грн. та витрати на правничу допомогу в сумі 7500,00 грн.

Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 28 жовтня 2020 року позов задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Укрсиббанк» заборгованість за кредитним договором № 95133994000 від 29.01.2019 року у сумі 68462 гривні 51 коп.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Укрсиббанк» витрати по сплаті судового збору у розмірі 2047 гривень 88 коп.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, АТ «Укрсиббанк» подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове, яким позов задовольнити у повному обсязі.

Відзив на апеляційну скаргу в порядку статті 360 ЦПК України до суду не надходив.

Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.

Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Зважаючи на те, що справа є малозначною, її розгляд здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно із ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

За змістом ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. 

Частинами1, 2, 5 ст.263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам закону оскаржуване рішення в частині, що переглядається, в повній мірі не відповідає.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. 

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України).

Частиною 1 статті 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно до змісту ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 1 ст. 81 ЦПК України).
Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 звернувся до ПАТ "УкрСиббанк" з метою отримання банківських послуг та 29.01.2019 підписав договір № 95133994000 про надання споживчого кредиту з можливістю відкриття карткового рахунку. 

Відповідно до умов Договору, Банк надав відповідачу кредит у розмірі 49960 грн., з яких 49700 грн. на споживчі цілі та 260 грн. на оплату страхового платежу відповідно до договору добровільного страхування. 

Відповідно до п.п.3.4, 3.5, 3.6 Договору ОСОБА_1 зобов`язався повернути наданий кредит, плату за кредит, інші платежі, передбачені Правилами (Договірними умовами) споживчого кредитування позичальників AT "УкрСиббанк" та договором на рахунок банку шляхом сплати до 25-го числа щомісячно ануїтетних платежів у розмірі 3012 грн. відповідно до графіка, що викладений у додатку №1 до договору, але у повному обсязі не пізніше 25.01.2023 року.

Пунктом 3.11 кредитного договору сторони передбачили, що позичальник сплачує банку комісії відповідно до умов договору та додатку №1 до договору, який є його невід`ємною частиною.

У додатку №1 до кредитного договору зазначений розмір щомісячних платежів, який має здійснити позичальник на погашення кредиту, розмір комісії і підстави її нарахування. Зокрема, у випадку прострочення сплати чергового платежу Банк має право застосовувати комісію у розмірі до 500 грн. при прострочені позичальником чергових платежів. Страховий платіж 260 грн. (а.с.20).

Того ж дня ОСОБА_1 підписав заяву-приєднання (акцепт) №05/50/02/01/1000/1222037 до договору добровільного страхування позичальника, за умовами якого страховик ПАТ "Страхова компанія "Кардіф", страхувальник ОСОБА_1 , вигодо набувач – АТ "УкрсибБанк" дійшли згоди щодо укладання договору добровільного страхування позичальника, предметом якого є майнові інтереси, що не суперечать закону і пов`язані із життям, здоров`ям та працездатністю страхувальника. Страхова сума по договору страхування становить 49960 грн., ліміт страхового відшкодування – 3012 грн., страховий платіж – 260 грн. (а.с.24). 
Згідно п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори . Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України).

Відповідно до п. 3.8 Договору за користування кредитними коштами відповідач зобов`язався сплатити проценти у розмірі 67% річних, та відповідно п. 3.9 за користування кредитними коштами за кредитом понад встановлений Кредитним договором термін, процентна ставка встановлюється у розмірі 74% річних, що діє для строкової суми основного боргу на дату виникнення такого прострочення.

Відповідно до п.3.11 договору позичальник сплачує банку комісії у розмірі та порядку відповідно до умов цього договору та Додатку № 1 до договору.

Пунктом 4.1 Правил (договірні умови) споживчого кредитування позичальників AT "УкрсибБанк" за порушення Відповідачем термінів погашення будь-яких своїх грошових зобов`язань, передбачених "Кредитним договором", зокрема, термінів повернення кредиту (всієї суми або його частини) та/або термінів сплати процентів та/або комісій, Банк має право вимагати від Позичальника додатково сплатити Позивачу пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченого платежу, якщо сума такої заборгованості виражена у гривні.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Згідно зі статтею 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Статтею 599 ЦК України передбачено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Статтею 611 ЦК України визначено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема у вигляді сплати винною особою неустойки (штрафу, пені).

На підставі ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. 

Статтею 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягай згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду.

Згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК України.
Відповідно до статті 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

На підставі ст.ст. 1048, 1049 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики и позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк в порядку, що встановлені договором. 

Тобто, Банк у повному обсязі виконав прийняті на себе зобов`язання за договором і надав ОСОБА_1 суму кредиту.

Матеріали справи містять підтвердження того, що відповідач не виконав свої зобов`язання за кредитним договором, у зв`язку з чим станом на 02.03.2020 року має заборгованість в сумі 70271,33 грн., яка складається з наступного: 48423,83 грн. - заборгованість за кредитом; 18533,29 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 430,50 грн. - заборгованість за процентами за користування грошовими коштами понад встановлений Договором термін (згідно ст. 625 ЦК України); 1750,00 грн. - заборгованість по комісії, 118,50 грн. - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості по кредиту, 956,39 грн. - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості по процентам, 58,82 грн. - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості по комісії.

Судом першої інстанції обґрунтовано не прийнято до уваги заперечення відповідача про те, що сума страхового платежу не може бути врахована при розрахунку загальної заборгованості за кредитом, як така, що не підтверджена платіжними документами, оскільки це страховий платіж, який було перераховано на рахунок ПрАТ «СК«Кардіф», що чітко передбачено п.3.3 кредитного договору, який особисто підписаний позичальником, та на момент підписання не викликав у нього жодних сумнівів та заперечень. При цьому, ОСОБА_1 не заперечував, що його заборгованість по тілу кредиту становить 48163,30 грн., без врахування страхового платежу, однак, суд вважав, що з урахуванням вищезазначених обставин, ця сума є обґрунтованою та входить у суму основної заборгованості по тілу кредиту, тому підтверджена сума заборгованості за кредитом, яка підлягає стягненню з відповідача, складає 48423,83 грн.

Вирішуючи питання щодо стягнення заборгованості по процентам в розмірі 67% річних за користування кредитом, відповідно до ст. 1048 ЦК України в сумі 18533,29 грн. та заборгованість за процентами в розмірі 74 % річних за користування грошовими коштами понад встановлений договором термін, відповідно до ст. 625 ЦК України, в сумі 430,50 грн., суд першої інстанції вказав наступне.
Вказаний розмір відсотків передбачений кредитним договором, який підписаний відповідачем, та на момент підписання він погодився з їх розміром, а всі заперечення відповідача щодо невірного порядку застосування розміру відсотків відповідно до вимоги банку про дострокове повернення кредиту та хибності розрахунку заборгованості по відсоткам з урахуванням його посилання на суму страхового платежу, яка не може братись до розрахунку як суми основної заборгованості та і суми заборгованості по відсоткам, не спростовані іншим розрахунком з боку відповідача та його представника.

Згідно ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. 
Судом першої інстанції обґрунтовано стягнуто з відповідача пеню за несвоєчасне погашення заборгованості по кредиту в сумі 118,50 грн., а також пеню за несвоєчасне погашення заборгованості по процентам в сумі 956,39 грн.

Відмовляючи банку у стягненні з позичальника 1750 грн. заборгованості з комісії і 58,82 грн. – пені за несвоєчасну сплату комісії, суд першої інстанції виходив із положень ст.11 Закону України "Про захист прав споживачів" і п.3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління НБУ від 10 травня 2007 №168, якими банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо).

Проте суд першої інстанції не звернув уваги на те, що станом на час укладання кредитного договору ст.11 Закону України "Про захист прав споживачів" викладена в іншій редакції, а Правила надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджені Постановою правління НБУ від 10 травня 2007 №168, втратили чинність.

Згідно із частиною другою статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів" (в редакції Закону на момент виникнення спірних правовідноси) цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України "Про споживче кредитування".

За змістом статті 1 Закону України "Про споживче кредитування" договір про споживчий кредит – вид кредитного договору, за яким кредитодавець зобов`язується надати споживчий кредит у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач (позичальник) зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором;загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту; споживчий кредит (кредит) – грошові кошти, що надаються споживачу (позичальникові) на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Для цілей обчислення реальної річної процентної ставки визначаються загальні витрати за споживчим кредитом. До загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця (у тому числі за ведення рахунків), які сплачуються споживачем, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, розраховані на дату укладення договору про споживчий кредит, які є обов`язковими для укладення договору про споживчий кредит, а також за послуги кредитного посередника (за наявності). У разі якщо витрати на додаткові чи супутні послуги кредитодавця, отримання яких є обов`язковим для укладення договору про споживчий кредит, або кредитного посередника (за наявності) не були включені до загальних витрат за споживчим кредитом, платежі за ці послуги не підлягають сплаті споживачем. Платежі за додаткові та супутні послуги третіх осіб, пов`язані з договором про споживчий кредит, не включаються до загальних витрат за споживчим кредитом. Якщо укладення договору про надання додаткових чи супутніх послуг третіми особами є обов`язковим для отримання кредиту або для отримання кредиту на умовах, що пропонуються кредитодавцем, споживач має бути прямо проінформований про це у письмовій формі (частина друга статті 8 Закону України "Про споживче кредитування").

Згідно з частиною першою статті 12 Закону України "Про споживче кредитування" у договорі про споживчий кредит зазначаються: 1) найменування та місцезнаходження кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), прізвище, ім`я, по батькові та місце проживання споживача (позичальника); 2) тип кредиту (кредит, кредитна лінія, кредитування рахунку тощо), мета отримання кредиту; 3) загальний розмір наданого кредиту; 4) порядок та умови надання кредиту; 5) строк, на який надається кредит; 6) необхідність укладення договорів щодо додаткових чи супутніх послуг третіх осіб, пов`язаних з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту (за наявності); 7) види забезпечення наданого кредиту (якщо кредит надається за умови отримання забезпечення); 8) процентна ставка за кредитом, її тип (фіксована чи змінювана), порядок її обчислення, у тому числі порядок зміни, та сплати процентів; 9) реальна річна процентна ставка та загальна вартість кредиту для споживача на дату укладення договору про споживчий кредит. Усі припущення, використані для обчислення такої ставки, повинні бути зазначені; 10) порядок повернення кредиту та сплати процентів за користування споживчим кредитом, включно із кількістю платежів, їх розміром та періодичністю внесення, у вигляді графіка платежів (у разі кредитування у вигляді кредитування рахунку, кредитної лінії графік платежів може не надаватися); 11) інформація про наслідки прострочення виконання зобов`язань зі сплати платежів, у тому числі розмір неустойки, процентної ставки, інших платежів, які застосовуються чи стягуються при невиконанні зобов`язання за договором про споживчий кредит; 12) порядок та умови відмови від надання та одержання кредиту; 13) порядок дострокового повернення кредиту; 14) відповідальність сторін за порушення умов договору.

Статтями 2, 47 Закону України "Про банки і банківську діяльність" передбачена така форма витрат, як плата за обслуговування кредиту, яка визначається кожним банком (фінансовою установою) індивідуально та затверджується внутрішніми актами.

Постановою Національного банку України від 08 червня 2017 року № 49 затвердженні Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі – Правила), які розроблено відповідно до Законів України "Про банки і банківську діяльність" "Про національний банк України", "Про споживче кредитування", встановлюють порядок та методику розрахунку загальної вартості кредиту для споживача.

Згідно з пунктом 8 Правил банк має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги банку залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дозволяють зміну процентної ставки та/або інших платежів за послуги банку, включених до загальних витрат за споживчим кредитом, і така зміна не може бути визначена на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки. Банк зазначає реальну річну процентну ставку та загальну вартість кредиту за рядком "Усього" у колонках 9 і 10 (відповідно) форми, наведеної в додатку 2 до цих Правил.

За положенням ст.204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Укладений сторонами кредитний договір в частині обов`язку позичальника сплатити комісію за формою і змістом відповідає вищевказаним нормативним актам, і кредитний договір, і додаток №1 містить відомості щодо загальних витрат за споживчим кредитом, у тому числі, підстави і розміру нарахування комісії, його недійсність прямо не встановлена законом, він не визнаний судом недійсним, а тому висновки суду першої інстанції про нікчемність умов договору щодо сплати позичальником комісії є такими, що не ґрунтуються на законі і суперечать фактичним обставинам справи.

За вказаних обставин рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині не можна визнати таким, що відповідає вимогам ст. 263 ЦПК України, а тому на підставі ст.376 ЦПК України воно підлягає скасуванню з ухваленням нового – про задоволення позову і стягнення з позичальника на користь Банку 1750 грн. заборгованості по комісії і 58,82 грн. – пені, нарахованої на комісію. 

На підставі ст.141 ч.1,13 ЦПК України понесені сторонами судові витрати підлягають перерозподілу. З відповідача на користь Банку підлягають стягненню 2 102 грн. судового збору, сплаченого у суді першої інстанції і 3 153 грн. судового збору у суді апеляційної інстанції, а всього 5 255 грн.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381, 382  ЦПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства АТ «Укрсиббанк» задовольнити.

Рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 15 жовтня 2020 рокупо цій справі в оскаржуваній частині скасувати, а в частині визначення розміру загальної суми заборгованості і розподілу судових витрат – змінити.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства «Укрсиббанк» (код 09807750, м. Київ, вул. Андріївська, буд. 2/12) заборгованість за кредитним договором № 95133994000 від 29.01.2019 року, яка складається із заборгованості за комісією у розмірі 1750 ( тисяча сімсот п`ятдесят) гривень, заборгованості за пенею за несвоєчасне погашення комісії у розмірі 58,82 (п`ятдесят вісім гривень 82 коп.)

З урахуванням заборгованості, стягнутої за рішенням Ленінського районного суду міста Запоріжжя від 15 жовтня 2020 року у цій справі, загальний розмір заборгованості, що підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь АТ "УкрсибБанк" становить 70271,33 грн. (сімдесят тисяч двісті сімдесят одна гривня 33 коп.)

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства «Укрсиббанк» (код 09807750, м. Київ, вул. Андріївська, буд. 2/12) витрати по сплаті судового збору у розмірі 5255 грн. (п`ять тисяч двісті п`ятдесят п`ять гривень).

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Повний текст постанови складено 29 січня 2021 р.

Головуючий                                                                О.В. Крилова

Судді:                                                                        С.В. Кухар

                                                                               О.З. Поляков