П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа №  560/3512/19 
Головуючий суддя 1-ої інстанції -  Козачок І.С.  
Суддя-доповідач -  Іваненко Т.В.   
11 лютого 2021 року
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Іваненко Т.В. 
суддів:  Сторчака В. Ю.  Граб Л.С. , 
за участю:
секретаря судового засідання: Черняк А.В.,
представників сторін,  

розглянувши  у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу Управління Держпраці у Хмельницькій області на додаткове рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 13 листопада 2020 року  (місце ухвалення рішення - м.Хмельницький, повний текст виготовлено 16.11.2020) у справі за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Управління Держпраці у Хмельницькій області про  визнання протиправними та скасування припису, постанови, 
В С Т А Н О В И В :
Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 29.10.2020 року  адміністративний позов ФОП ОСОБА_1  задоволено, визнано протиправним та скасовано припис Управління Держпраці у Хмельницькій області від 07.10.2019 року №ХМ2188/328/АВ-П489 та постанову Управління Держпраці у Хмельницькій області  від 08.10.2019 року №22/222  про накладення на фізичну особу-підприємця ОСОБА_1   штрафу в розмірі 125190 грн. Також суд  стягнув на користь позивача судові витрати на сплату судового збору в сумі 3172,90 грн. за рахунок асигнувань Управління Держпраці у Хмельницькій області.

05 листопада 2020 року позивач звернулась до Хмельницького окружного адміністративного суду із заявою про стягнення витрат на правову допомогу. 
13 листопада 2020 року заяву  Хмельницьким окружним адміністративним судом ухвалено додаткове рішення, яким стягнуто на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 15000 гривень витрат на професійну правничу допомогу за рахунок бюджетних асигнувань  Управління Держпраці у Хмельницькій області.
Не погоджуючись із прийнятим додатковим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в обґрунтування якої послався на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що, на його думку, призвело до неправильного вирішення питання про розподіл судових витрат. Зокрема, апелянт зазначає, що додаткове рішення не містить обґрунтування співмірності суми витрат на правничу допомогу по відношенню до критеріїв щодо складності даної справи, обсягом наданих адвокатом послуг під час підготовки та розгляду справи у суді першої інстанції та кількістю витраченого адвокатом часу.
У відзиві на апеляційну скаргу позивач заперечив наведені доводи апеляційної скарги, зазначивши про їх необґрунтованість.

В судовому засіданні представник відповідача вимоги апеляційної скарги підтримав в повному обсязі та просив її задовольнити.
Представник позивача заперечив щодо задоволення апеляційної скарги відповідача, відзначивши  її необґрунтованість.

Заслухавши суддю-доповідача та пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги виходячи з наступного.
Суд першої інстанції, ухвалюючи додаткове рішення у даній справі, дійшов висновку, що розумний та справедливий розмір винагороди за надання правових послуг у цій справі складає 15000 грн, а не 16000 грн, як було заявлено позивачем.

Колегія суддів надаючи оцінку висновку суду першої інстанції у питанні відшкодування позивачу витрат на правничу допомогу, відзначає наступне.
Згідно з ч. 1 ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
За приписами п. 1 ч. 3 ст. 132 КАС України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Частиною 1 ст. 134 КАС України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
Згідно з ч. 2 ст. 134 КАС України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Зазначені положення кореспондуються із європейськими стандартами, зокрема, пунктом 14 Рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам щодо шляхів полегшення доступу до правосуддя № R (81) 7 передбачено, що за винятком особливих обставин, сторона, що виграла справу, повинна в принципі отримувати від сторони, що програла відшкодування зборів і витрат, включаючи гонорари адвокатів, які вона обґрунтовано понесла у зв`язку з розглядом.

За приписами п.п. 1, 5, 6 ст. 1 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" адвокат - фізична особа, яка здійснює адвокатську діяльність на підставах та в порядку, що передбачені цим Законом; захист - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні захисту прав, свобод і законних інтересів підозрюваного, обвинуваченого, підсудного, засудженого, виправданого, особи, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного чи виховного характеру або вирішується питання про їх застосування у кримінальному провадженні, особи, стосовно якої розглядається питання про видачу іноземній державі (екстрадицію), а також особи, яка притягається до адміністративної відповідальності під час розгляду справи про адміністративне правопорушення; інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення.
З приводу зазначеного питання висловлювався і Конституційний Суду України, а саме пунктом 3.2 рішення від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 передбачив, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.
Також Конституційний Суд України зазначив і про те, що гарантування кожному права на правову допомогу в контексті частини другої статті 3, статті 59 Конституції України покладає на державу відповідні обов`язки щодо забезпечення особи правовою допомогою належного рівня. Такі обов`язки обумовлюють необхідність визначення в законах України, інших правових актах порядку, умов і способів надання цієї допомоги.
Отже, з викладеного слідує, що до правничої (правової) допомоги належать, зокрема, надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру тощо.
Положеннями п. 1 ч. 3 ст. 134 КАС України визначено, що розмір витрат на правничу допомогу адвоката, серед іншого, складає гонорар адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, які визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.
Відповідно до ч. 4 ст. 134 КАС України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Згідно з ч. 5 ст. 134 КАС України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 7 ст. 134 КАС України).
Відповідно до ч. 7 ст. 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Згідно вимог частини 9 цієї статті при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:
1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;
2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;
3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо;
4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
Відповідно до статті 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. 
Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.
При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Аналіз наведених норм дозволяє дійти висновку про те, що розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом, і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має права його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта.
Водночас, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспівмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України, заява № 19336/04, п. 269).
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" від 28.11.2002 р. зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Судом встановлено, що з метою надання позивачу професійної правничої допомоги між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 та адвокатами Керницькою О.В. та Бляхарським Я.С. були укладені два договори про надання правової допомоги  №54 від 07 жовтня 2019 року та №60 від 10.12.2019 року.
Згідно з додатками до договорів  сторони погодили вартість однієї години роботи адвоката відповідно до умов договорів під час розгляду та вирішення адміністративної справи №560/3512/19.
На виконання зазначених договорів складені  акти приймання-передачі виконаних робіт (наданих послуг) від 02.11.2020 року, у яких міститься розрахунок вартості наданих послуг, їх перелік, кількість витрачених годин, вартість однієї години роботи адвокатів з надання правової допомоги у справі.
Згідно з актом приймання-передачі виконаних робіт (наданих послуг) від 02.11.2020 до договору про надання правової допомоги №60 від 10.12.2019, адвокату Бляхарському Я.С. підлягає сплаті  6500 грн за надання ФОП ОСОБА_1 правової допомоги у межах адміністративної справи №560/3512/19. Вказана сума сплачена адвокату, що підтверджується довідкою від 02.11.2020.  Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції та  вважає такий розмір витрат обґрунтованим та підтвердженим належними доказами.
Відповідно до акту приймання-передачі виконаних робіт (наданих послуг) від 02.11.2020 до договору про надання правової допомоги №54 від 07.10.2019, адвокату Керницькій О.В. підлягає оплаті   9500 грн за надання ФОП ОСОБА_1 правової допомоги у межах адміністративної справи №560/3512/19. Вказана сума сплачена адвокату, що підтверджується довідкою від 02.11.2020.
Водночас, як було встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_2 взяла участь лише у шести судових засіданнях, а не восьми, як вказано позивачем, а тому  розмір  витрат на правничу допомогу, надану  адвокатом Керницькою О.В.,  зменшено на 1000 грн ( 2 судові засідання  по 500 грн).
Доводи апелянта про те, що текст відзиву на позовну заяву, складений адвокатом Бляхарським Я.С., є скопійованим, колегія суддів оцінює критично. Оскільки  аналіз відповіді на відзив дає підстави стверджувати, що його зміст не є ідентичним до змісту позовної заяви, у ньому спростовуються ряд обставин, зазначених у відзиві.  
Твердження апелянта щодо неспівмірності витрат на правничу допомогу, оскільки справа розглядалась в порядку спрощеного провадження, колегія суддів вважає безпідставними, так як матеріалами справи підтверджується, що розгляд справи відбувався майже рік, судові засідання систематично відкладались з метою дослідження нових доказів у справі. 
Щодо доводів апеляційної скарги про те, що довідки про сплату коштів адвокату не є належним доказом на підтвердження оплати витрат, понесених на професійну правничу допомогу, колегія суддів зазначає наступне.
Аналіз спеціального законодавства, щодо діяльності адвоката, дає право зробити висновок, про те, що законодавством України не встановлено відповідних вимог до розрахункового документа який повинен надати адвокат при сплаті клієнтом послуг, а також не встановлено форму такого документа.
Враховуючи наведене та той факт, що відкриття власного рахунку не є обов`язком адвоката, колегія суддів зазначає, що адвокат може видати клієнту на його вимогу складений в довільній формі документ (квитанція, довідка, тощо), який буде підтверджувати факт отримання коштів від клієнта.
При цьому, статтею 134 КАС України не визначено конкретної форми документу, що надається до суду для підтвердження здійснення оплати витрат на оплату послуг адвоката.
Аналогічні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 16.04.2020 у справі № 727/4597/19.
За змістом ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
З урахуванням наведеного вище, колегія суддів приходить до висновку, що в даному випадку позивач дійсно має право на компенсацію судових витрат на правничу допомогу у розмірі 15 000 грн, оскільки доведено, що вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.
Доводи апеляційної скарги не спростовують правового обґрунтування, покладеного в основу додаткового рішення (яким вирішено питання про розподіл судових витрат, пов`язаних зі сплатою судового збору при подачі позову), тому не можуть бути підставою для його скасування.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення – без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу Управління Держпраці у Хмельницькій області залишити без задоволення, а додаткове рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 13 листопада 2020 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили в порядку та в строки, передбачені ст. 325 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі  16 лютого 2021 року.

Головуючий	 	 	Іваненко Т.В.	
 	 	 	 	
Судді	 	   	Сторчак В. Ю.    Граб Л.С.