КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
 
ПОСТАНОВА
І М Е Н Е М      У К Р А Ї Н И
 
16 лютого 2021 року
 
м. Київ
 
справа № 760/19245/20
провадження № 22-ц/824/1291/2021
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
 
головуючого судді - Кравець В.А. (суддя-доповідач),
суддів - Желепи О.В., Мазурик О.Ф.  
 
учасники справи:
 
позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінанс Інновація» 
відповідач -  ОСОБА_1 
 
розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 
 
на рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 23 жовтня 2020 року у складі судді Букіної О.М.
 
у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінанс Інновація» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -
 
В С Т А Н О В И В:
 
У вересні 2020 року представник ТОВ «ФК «Фінанс Інновація» - Рогозянський Є.В. звернувся до суду з позовом, у якому просив стягнути з ОСОБА_1 на користь товариства заборгованість за договором №200225-12482-4 від 25 лютого 2020 року у розмірі 28 550 грн, судові витрати у розмірі 2 102 грн та 15 000 грн витрат на правову допомогу.
В обґрунтування позовних вимог зазначав, що 25 лютого 2020 року між позивачем і відповідачем укладено договір №200225-12482-4, відповідно до якого відповідач отримав кредит на платіжну картку, емітовану АТ КБ «Приватбанк» у розмірі 5 000 грн строком на 30 днів зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,7% від суми кредиту за кожен день користування та 3,5% від залишку суми кредиту за кожен день прострочення терміну повернення кредиту.
Вказував, що даний договір був укладений в електронному вигляді шляхом реєстрації ОСОБА_1 на веб-сайті в мережі Інтернет https://monetka.com.ua та підписанням кредитного договору електронним підписом з одноразовим ідентифікатором, що передбачено Законом України «Про електронну комерцію».
Позивач свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі 5 000 грн, шляхом перерахування на платіжну картку, емітовану АТ КБ «Приватбанк».
У зв`язку із неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань, станом на 26 серпня 2020 року утворилася заборгованість у розмірі 28 550 грн, яка складається з: 5 000 грн - заборгованість за кредитом; 2 550 грн - заборгованість за нарахованими процентами відповідно до п.1.2 кредитного договору за ставкою 1,7% за кожен день користування кредитом за період з 25 лютого 2020 року по 26 березня 2020 року; 21 000 грн - заборгованість за нарахованими процентами відповідно до п.3.3 договору за ставкою 3,5% за кожен день користування кредитом за період з 26 березня 2020 року по 24 липня 2020 року.
Окрім вказаної заборгованості, просив стягнути 15 000 грн витрат на правову допомогу адвоката, що визначено договором про надання правової допомоги та актами виконаних робіт. 
Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 23 жовтня 2020 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Фінанс-Інновація» заборгованість за кредитним договором від 25 лютого 2020 року у розмірі 28 550 грн,      2 102 грн судового збору та 5 000 грн витрат на правову допомогу адвоката.
Не погоджуючись з указаним рішенням, 28 листопада 2020 року представник                 відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 звернувся до суду з апеляційною скаргою, у якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким позовні вимоги залишити без задоволення; судові витрати, у тому числі витрати відповідача на професійну правничу допомогу покласти на ТОВ «ФК «Фінанс Інновація».
Апеляційну скаргу мотивує тим, що рішення районного суду є незаконним, необґрунтованим та таким, що ухвалене із істотним порушенням вимог матеріального і процесуального права та неправильним встановленням обставин у справі.
Зазначає, що позовна вимога про стягнення заборгованості у сумі 21 000 грн за нарахованими процентами за ставкою 3,5% за період з 26 березня 2020 року по 24 липня 2020 року є необґрунтованою та несправедливою до відповідача, у розумінні ч.5 п.3 ст.18 ЗУ «Про захист прав споживачів». Окрім вказаного, стягнення таких відсотків, на думку відповідача, суперечить ст.1048 ЦК України, оскільки здійснене за межами строку кредитування.
Стверджує, що ОСОБА_1 не отримував та не застосовував одноразовий ідентифікатор, не реєструвався в інформаційно-телекомунікаційній системі позивача, не підписував власноручно або за допомогою електронного підпису, у тому числі одноразовим ідентифікатором даний кредитний договір та не мав наміру укладати такий договір.
Вказує, що судом залишено поза увагою той факт, що в п.6 кредитного договору від 25 лютого 2020 року, паперова копія якого надана товариством, відсутній будь-який підпис відповідача.
Зазначає, що факт зарахування грошових коштів не є однозначним доказом того, що такі кошти отримані саме за оспорюваним кредитним договором. Окрім вказаного, висновки суду про те, що договір підписано електронним підписом з одноразовим ідентифікатором не відповідає дійсності, оскільки номер телефону, з якого здійснена ідентифікація, ОСОБА_1 не належить.
Звертає увагу колегії суддів на істотне порушення судом першої інстанції вимог процесуального законодавства у зв`язку з не дослідженням оригіналів документів, долучених товариством до позовної заяви.
13 січня 2021 року представником ТОВ «ФК «Фінанс Інновація»  - Руденком К.В. подано відзив, у якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін; стягнути з відповідача на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5 000 грн.
Заслухавши доповідь судді-доповідача Кравець В.А., обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленого рішення, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга  підлягає задоволенню частково  з наступних підстав.
Задовольняючи позов, суд виходив з висновку про порушення позивачем зобов`язань за кредитним договором, внаслідок чого із відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість у розмірі 28 550,00 грн.
Статтею 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим та має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеного цим Кодексом. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Проте, рішення суду не відповідає вказаним нормам, що згідно статті 376 ЦПК України є підставою для   скасування судового рішення та ухвалення нового.
Частиною 1 ст. 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Як установлено судом, позивач здійснює свою діяльність відповідно до Свідоцтва про реєстрацію фінансової установи ФК №898, виданого Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг на підставі Розпорядження № 1826 від 18 травня 2017 року та має право надавати грошові кошти у позику на умовах фінансового кредиту (а.с. 43).
25 лютого 2020 року між сторонами був укладений договір позики № 200225-12482-4, відповідно до умов якого відповідачу позивачем був наданий кредит у розмірі 5 000 грн (а.с. 19-22).
Відповідно до п. 1.3 строк надання кредиту та строк дії договору становить 30 днів.
Предметом судового розгляду є стягнення заборгованості за договором позики, укладеним в електронній формі.
Порядок укладення договорів в електронній формі регламентується Законом України «Про споживче кредитування» та Законом України «Про електронну комерцію».
Цивільний кодекс України у ст.ст. 3, 6, 203, 626, 627 визначає загальні засади цивільного законодавства, зокрема поняття договору і свободи договору,та формулює загальні вимоги до договорів як різновиду правочинів (вільне волевиявлення учасника правочину).
Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Згідно з ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до положень ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.
Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Відповідно до ч. 5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них.
Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.
Правила надання грошових коштів у кредит ТОВ «ФК «Фінанс Інновація» перебувають в загальному доступі, будучи опублікованими на сайті https://monetka.com.ua.
Ці правила є публічною пропозицією (офертою) у розумінні ст. ст. 641, 644 ЦК України на укладення договору кредиту та визначають порядок і умови кредитування, права і обов`язки сторін, іншу інформацію, необхідну для укладення договору.
Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 3 ЗУ «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
Так, на підтвердження укладення договору №200225-12482-4 від 25 лютого 2020 року позивачем надано послідовність укладення даного договору, з якої вбачається, що 25лютого 2020 року о 07:10:11 відповідачем заповнено реєстраційну форму, вказано номер телефону НОМЕР_1 , заповнено в ІТС Анкету для оформлення кредиту, зазначено анкетні дані, дані платіжної карти, обрано розмір кредиту 5 000 грн та строк кредиту 30 днів.
25лютого 2020 року о 07:13:56 відповідач ознайомився з умовами кредитного договору, Правилами надання грошових коштів у позику в тому числі і на умовах фінансового кредиту, умовами кредитування,після чого на фінансовий номер телефону НОМЕР_1  був надісланий одноразовий ідентифікатор: «330440». 
25лютого 2020 року о 07:14:11 відповідачем введено одноразовий ідентифікатор та акцептовано пропозицію укласти кредитний договір. Позичальнику надіслане повідомлення про підписання кредитного договору: «Vy podpisali Dogovor! Ego Nomer 200225-12482-4, ukazyvajte ego pri pogashenii kredіta» (а.с. 24-25).
Статею 12 ЗУ «Про електронну комерцію» визначено, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання:
- електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину;
- електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом;
- аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 3 ЗУ «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
Ураховуючи факт підписання відповідачем електронного договору шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, суд дійшов вірноговисновку, що укладення договору № 200225-12482-4 від 25 лютого 2020 року узгоджується зі ст.ст. 6 , 627 ЦК України та ст.ст. 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію».
В апеляційній скарзі представник відповідача стверджує, що ОСОБА_1 не отримував та не застосовував одноразовий ідентифікатор, не реєструвався в інформаційно-телекомунікаційній системі позивача, не підписував власноручно або за допомогою електронного підпису, у тому числі одноразовим ідентифікатором, даний кредитний договір та не мав наміру укладати такий договір.
Проте, такі доводи колегією не приймаються, оскільки суперечать установленим обставинам справи та спростовуються рішеннямКраматорського міського суду Донецької області від 22 жовтня 2020 року,залишеним без зміни постановою Донецького апеляційного суду від 02 лютого 2021 року, яким ОСОБА_1 відмовлено у задоволенні його позову до ТОВ «ФК «Фінанс інновація» про захист прав споживачів, встановлення нікчемності кредитного договору та застосування наслідків його недійсності. Зокрема, судом установлено, що твердження представника позивача про те, що позивач був позбавлений можливості ознайомитися з умовами та правилами кредитного договору спростовується самим механізмом укладання електронного договору, який є покроковим порядком дій, та визначає, що після того, як позичальник заповнить заявку на отримання кредиту, він повинен ознайомитися з умовами кредитування, правилами надання грошових коштів, графіком розрахунків та інформацією про сукупну вартість кредиту. У разі не проставлення позначок в ІТС неможливо здійснити підписання договору та отриматикредит.
Саме такі почергові кроки укладання електронного договору здійснив позивач, після чого отримав кредитні кошти, а відтак він не був позбавлений можливості ознайомитись з існуючими Правилами надання грошових коштів та умовами кредитного договору.
Окрім того, з матеріалів справи вбачається, що позивач ОСОБА_1 не вперше звернувся до відповідача ТОВ «ФК «Фінанс інновація» з метою отримання кредитних коштів (договір №181016-1024-1 від 28 грудня 2019 року, №200108-12483-2 від 08 січня 2020 року, №200202-12482-3 від 02 лютого 2020 року) та згідно з довідками ТОВ «ФК «Фінанс інновація» грошові зобов`язання за даними договорами позивачем погашено в повному обсязі.
Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Також доводам апелянта, що в п.6 кредитного договору від 25 лютого 2020 року, паперова копія якого надана товариством, відсутній будь-який підпис відповідача та факт зарахування грошових коштів не є однозначним доказом того, що такі кошти отримані саме за оспорюваним кредитним договором, зазначеним рішенням надана правова оцінка. 
Отже, з огляду на наведене вище та з урахуванням дослідження всіх обставин справи та наданих сторонами доказів, суд першої інстанції вірного висновку дійшов, що із запропонованими умовами договору відповідач ознайомився та погодився з ними,уклавши даний договір на умовах, викладених у ньому, відповідач тим самим засвідчив свою згоду та взяв на себе зобов`язання виконувати умови, які були в ньому закріплені.
Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим до виконання сторонами.
За змістом ст.ст. 526, 615 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись у встановлений термін, відповідно до вимог закону та умов договору.
Згідно ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно з ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не допускається.
Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Порушення відповідачем умов договору є цивільним правопорушенням, оскільки ст. 629 ЦК України встановлюється принцип безумовності та обов`язковості виконання договору.
За змістом ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Згідно ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Позивач зазначає, що у зв`язку із невиконанням відповідачем зобов`язань утворилася заборгованість у розмірі 28 550 грн, яка складаєтьсяз: заборгованість по кредиту - 5 000 грн, заборгованість по нарахованих процентам за період з 25лютого 2020 року по 26 березня 2020 року за процентною ставкою 1,7 % за кожен день користування кредитом - 2 550 грн, заборгованість по нарахованих процентам за період з 26березня 2020 року по 24липня 2020 року за процентною ставкою 3,5 % за кожен день користування кредитом - 21 000 грн, на підтвердження чого надає розрахунок заборгованості (а.с. 18).
Так, на виконання умов договору №200225-12482-4 від 25лютого 2020 року позивачем перераховано на картку відповідача НОМЕР_2 грошові кошти у розмірі 5 000 грн, що підтверджується копією чеку від 25 лютого 2020 року про проведення переказу (а.с. 23).
Пунктом 1.2 договору сторони погодили процентну ставку за користування кредитом у розмірі - 1,7 % від суми кредиту за кожний день користування кредитом у межах строку, визначеного в п. 1.3 цього Договору.
Згідно п. 3.3 Договору, у разі порушення строків повернення кредиту,встановлених п. 1.3 Договору, позичальник сплачує товариству плату за користування кредитом за підвищеною процентною ставкою у розмірі 3,5 % від суми несвоєчасно повернутого кредиту за кожень день користування кредитом понад встановлений строк.
У пункті 6 договору позики відповідач підтвердив, що він ознайомлений, повністю розуміє, зобов`язується і погоджується неухильно дотримуватись Правил, текст яких розміщено на сайті позикодавця.
Провівши перерахунок нарахованих відсотків за допомогою офіційної системи «Ліга Закон» суд вірно визначився із тим, що сума заборгованості по нарахованих процентах за користування кредитом за період з 25 лютого 2020 року по 26березня 2020 року за процентною ставкою 1,7 % за кожен день користування кредитом становить 2 550 грн.
Поряд із тим, колегія не погоджується із тим, що сума заборгованостіпо нарахованим процентам за період з 27 березня 2020 року по 24 липня 2020 року за процентною ставкою 3,5 % за кожен день користування кредитом становить 21 000 грн, оскільки такапозовна  вимога є необґрунтованою та несправедливою до відповідача у розумінні п. 5 ч. 3 ст.18 ЗУ «Про захист прав споживачів».
Окрім указаного, стягнення таких відсотків суперечить ст.1048 ЦК України, оскільки здійснене поза межами строку кредитування.
Отже, колегія доходить висновку , що рішення в частині стягнення з відповідача відсотків за період з 27 березня 2020 року по 24липня 2020 року за процентною ставкою 3,5 % у сумі 21 000 грн підлягає скасуванню та в цій частині позову слід відмовити за безпідставністю позовних вимог.
Таким чином,у зв`язку з невиконанням зобов`язань заборгованість відповідача складається із заборгованостіпо кредиту у розмірі 5 000 грн, заборгованості по нарахованих процентах за період з 25лютого 2020 року по 26 березня 2020 року за процентною ставкою 1,7 % за кожен день користування кредитом у сумі 2 550 грн, що разом становить 7 550 грн.
Розмір витрат на правову допомогу у розмірі 5 000 грн є обґрунтованим та такий розмір базується на засадах розумності та справедливості з урахуванням всіх обставин справи щодо витрачання часу на надання такої правничої допомоги.
Відповідно до статті 374 ЦК України суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
На основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, колегія суддів доходить висновку про скасування рішення суду першої інстанції з ухваленням нового рішення про задоволення позову частково.
Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної або касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат. 
Виходячи із розміру задоволених позовних вимог, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 565,44 грн.
Разом з тим, з огляду на те, що відповідно до Довідки МСЕК Серії 12 ААБ №854221 від 06 червня 2020 року відповідач є інвалідом 2 групи, що відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях, а тому витрати по сплаті судового збору суд відносить за рахунок держави.
Керуючись ст.ст. 367, 369, 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів, -
П О С Т А Н О В И В: 
Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - задовольнити частково.
Рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 23 жовтня 2020 року - скасувати.
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінанс Інновація» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задовольнити частково.
Стягнути з  ОСОБА_1 на користьТовариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінанс Інновація» заборгованість за договором №200225-12482-4 від 25 лютого 2020 року у розмірі 7 550 грн, 5 000 грн витрат на правову допомогу.
Судові витрати у розмірі 565,44 грн віднести за рахунок держави.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.
 
Головуючий                                                                             В.А. Кравець
 
Судді                                                                                          О.В. Желепа

                                                                                                                 
                                                                                                                О.Ф. Мазурик