ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 січня 2021 р.	Справа № 953/7114/20	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Макаренко Я.М.,
Суддів: Калиновського В.А. ,  Кононенко З.О. ,
за участю секретаря судового засідання Ковальчук А.С
          розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Харкова від 27.07.2020 року, головуючий суддя І інстанції: Губська Я.В., м. Харків,  по справі № 953/7114/20
          за позовом         ОСОБА_1  
          до        Департаменту патрульної поліції Національної поліції України ,        Інспектора роти № 4 батальйону 1 роти Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції лейтенанта поліції Сич Ігоря Олеговича                
          про визнання дій неправомірними, скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (надалі по тексту позивач) звернувся до суду з позовом до  інспектора роти №4 батальйону 1 роти Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції лейтенанта поліції Сича Ігоря Олеговича (надалі по тексту відповідач-1), Департаменту патрульної поліції Національної поліції (надалі по тексту відповідач-2), в якому просив суд:
-визнати незаконними дії інспектора роти №4 батальйону №1 Управління патрульної поліції в Харківській області щодо винесення постанови серії ЕАК №2418653 від 21.04.2020 відносно ОСОБА_1 про накладення адміністративного стягнення, скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕАК №2418653 від 21.04.2020, закрити провадження на підставі ч.1 ст.247 КпАП України, стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з ДПП НП на користь позивача 255,00 грн. у відшкодування заподіяних збитків, відшкодувати судові витрати.
Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 27.07.2020  року залишено постанову серії ЕАК №2418653 від 21.04.2020 інспектора роти №4 батальйону 1 роти Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції лейтенанта поліції Сича Ігоря Олеговича  відносно   ОСОБА_1 про накладення адміністративного стягнення без змін, а позовну заяву   ОСОБА_1 без задоволення. 
Позивач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати рішення Київського районного суду м. Харкова від 27.07.2020  року та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити.
Колегія суддів, заслухавши доповідь обставин справи, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши  матеріали справи, вважає, що вимоги  апеляційної скарги не підлягають задоволенню, виходячи з  наступного.
Судом першої інстанції встановлено, що 21.04.2020 року інспектором роти №4 батальйону 1 роти Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції лейтенанта поліції Сич.І.О. винесено постанову серії ЕАК №2418653 про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 по справі про адміністративне правопорушення.
Згідно оскаржуваної постанови, 21.04.2020 року   ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності за порушення ч.1 ст.122 КУпАП, а саме що він 21.04.2020 об 11:24 год. по просп..Московському, 218Б/1 в м.Харкові керував транспортним засобом MERCEDES-BENZ S 550 д.н. НОМЕР_1 рухався в населеному пункті м.Харків зі швидкістю 79 км/год., перевищив обмеження швидкості в населеному пункті на 29 км/год., швидкість руху вимірювалася приладом TruCAM ТС000748, номер кадру 0019258, чим порушив п. 12.4 ПДР України - порушення швидкісного режиму в населених пунктах(дозволена швидкість 50 км/год)., за що передбачена адміністративна відповідальність ч. 1 ст. 122 КУпАП. (а. с. 13).
На підтвердження вчиненого позивачем адміністративного правопорушення відповідачем долучено до матеріалів справи диск з відеозаписом та роздруківку фото з лазерного вимірювача швидкості TruCAM ТС000748 із датою, часом, даними геолокації, зображенням автомобіля MERCEDES-BENZ S 550 д.н. НОМЕР_1 та зазначенням швидкості 79 км/год.(а.с. 98). Дані, що містяться на роздруківці відповідають обставинам справи, зазначеним в постанові ЕАК №2418653 від 21.04.2020. 
Залишаючи позов без задоволення, суд першої інстанції виходив з правомірності оскаржуваної постанови.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої  інстанції, виходячи з наступного.
Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно вимог частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів осіб і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Отже, під час розгляду спорів щодо оскарження рішень, дій та бездіяльності суб`єктів владних повноважень, суд зобов`язаний незалежно від підстав, наведених у позові, перевіряти оскаржувані рішення, дії та бездіяльність на їх відповідність усім зазначеним вимогам.
Суд апеляційної інстанції перевіривши оскаржуване рішення на відповідність критеріям, наведеним у ч.2 ст.2 КАС України приходить до висновку, що прийнято воно законно, виходячи з наступного.
Відповідно до оскаржуваної постанови, 21.04.2020 року   ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності за порушення ч.1 ст.122 КУпАП, а саме що він 21.04.2020 об 11:24 год. по просп. Московському, 218Б/1 в м. Харкові керував транспортним засобом MERCEDES-BENZ S 550 д.н. НОМЕР_1 рухався в населеному пункті м. Харків зі швидкістю 79 км/год., перевищив обмеження швидкості в населеному пункті на 29 км/год., швидкість руху вимірювалася приладом TruCAM LTI 20/20ТС000748, номер кадру 0019258, чим порушив п. 12.4 ПДР України.
Висновки суду першої інстанції про відмову позивачу у скасуванні оскаржуваної постанови грунтуються на тому, що лазерним вимірювачем TruCAM LTI 20/20 № ТС000748 підтверджено порушення позивачем п.12.4 ПДР України, за що передбачена відповідальність за ч.1 ст. 122 КУпАП.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.
Відповідно до ч.1 ст. 122 КУпАП перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками, -
тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі п`ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
З аналізу наведеної норми слідує, що відповідальність за ч.1ст. 122 КУпАП настає у разі перевищення водієм встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину.
Притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 122 КУпАП відбулося через порушення, на думку відповідача, позивачем п.12.4 ПДРУкраїни, оскільки позивач керуючи транспортним засобом MERCEDES-BENZ S 550 д.н. НОМЕР_1 рухався в населеному пункті м. Харків зі швидкістю 79 км/год., при цьому перевищив встановлене обмеження швидкості руху в населеному пункті на 29 км/год.
Згідно вимог п.п. «б» п.12.9 Правил дорожнього руху України, водієві забороняється перевищувати максимальну швидкість, зазначену в пунктах 12.4 - 12.7.
Відповідно до п. 12.4.ПДР, у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год.
Отже, у разі перевищення водієм у населеному пункті швидкості руху транспортного засобу передбаченої п. 12.4.ПДР більш як на двадцять кілометрів на годину настає відповідальність за ч.1 ст. 122 КУпАП.
Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Згідно зі статтею 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
З аналізу наведеної норми слідує, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати всі обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Отже, зазначена норма має певний перелік доказів, які підтверджують відсутність або наявність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інших обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.
Такими доказами в розумінні ст. 251 КУпАП є, зокрема, пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, показання технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, а також інші документи.
Перевіряючи обгрунтованість притягнення позивача до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП колегія суддів зазначає наступне.
Оскаржувана постанова про адміністративне правопорушення серії містить посилання на те, що швидкість руху позивача вимірювалась за допомогою вимірювача швидкості руху TruCAM LTI 20/20 № ТС000748.
Відповідно до роздруківки фіксування лазерним вимірювачем TruCAM LTI 20/20 № ТС000748 швидкість руху автомобіля MERCEDES-BENZ S 550 д.н. НОМЕР_1 складає 79 км/год. по просп. Московському, 218Б/1 в м. Харкові.
Тобто, позивач, керуючи транспортним засобом MERCEDES-BENZ S 550 д.н. НОМЕР_1 , зі швидкістю 79 км/год. рухався у населеному пункті, де допустима швидкість встановлена 50 км/год.
Отже, позивач допустив перевищення швидкості руху у населеному пункті більш як на двадцять км/год.
Таким чином, лазерним вимірювачем швидкості TruCAM LTI 20/20 № ТС000748 підтверджено перевищення позивачем швидкості руху автомобіля MERCEDES-BENZ S 550 д.н. НОМЕР_1 у населеному пункті більш як на двадцять кілометрів на годину та вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 122 КУпАП.
Посилання позивача на те, що докази вини вчинення ним адміністративного правопорушення, отримані внаслідок використання лазерного вимірювача TruCam, є недопустимими, оскільки відповідачем не надано доказів правомірності використання вимірювача TruCam, колегія суддів вважає безпідставними, виходячи з наступного.
З матеріалів справи  вбачається, що лазерний вимірювач швидкості TruCAM LTI 20/20 отримав сертифікат затвердження типу засобів вимірювальної техніки від 29.08.2012 року № UA-MI/1-2903-2012.
Цей сертифікат засвідчує, що на підставі позитивних результатів державних приймальних випробувань Міністерством економічного розвитку і торгівлі України затверджений тип засобу вимірювальної техніки «Вимірювач швидкості автотранспортних засобів лазерний LTI 20/20 TruCAM», який було зареєстровано в Державному реєстрі засобів вимірювальної техніки за номером У3197-12.
Наказом державного комітету стандартизації, метрології та сертифікації України № 100 від 19.02.2002 року, зареєстрованим Міністерством юстиції України 04.03.2002 року за № 222/6510, який втратив чинність на підставі наказу Міністерства економічного розвитку і торгівлі № 972 від 14.06.2016 року, затверджено Порядок оформлення та видачі сертифікатів затвердження типу засобів вимірювальної техніки, сертифікатів відповідності засобів вимірювальної техніки затвердженому типу та свідоцтв про визнання затвердження типу засобів вимірювальної техніки, згідно з п. п. 2. 5 якого, сертифікати затвердження типу засобів вимірювальної техніки та свідоцтва оформлюються на типи засобів вимірювальної техніки, які занесено під одним реєстраційним номером до Державного реєстру засобів вимірювальної техніки.
Відповідно до п. 2.6 вказаного Порядку сертифікати затвердження типу засобів вимірювальної техніки та свідоцтва про визнання затвердження типу засобів вимірювальної техніки чинні до вилучення відповідних типів засобів вимірювальної техніки з Державного реєстру.
Наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 02.11.2015 року № 1362 були внесені зміни до Державного реєстру засобів вимірювальної техніки, а саме: згідно з п. 1 були виключені з Державного реєстру засобів вимірювальної техніки певні типи засобів вимірювальної техніки, внесені до нього за відповідними номерами, зокрема У3197-12.
Відповідно до п. 2.1 Положення про реєстр засобів вимірювальної техніки, затвердженого наказом Держспоживстандарту України 22.08.2005 року №218, чинного на час виключення з Державного реєстру засобів вимірювальної техніки типу засобів вимірювальної техніки за номером У3197-12, відсутність  типів ЗВТ у Державному реєстрі не може бути підставою для  заборони  використання  цих  засобів  на  території України   (за   умови   підтвердження   нормованих   метрологічних характеристик та придатності цих засобів  до  застосування  шляхом 
здійснення їх державної метрологічної атестації).
Отже, виключення з Державного реєстру засобів вимірювальної техніки типу засобів вимірювальної техніки за номером У3197-12 не може бути підставою для  заборони  використання  цих  засобів  на  території України за   умови   підтвердження придатності цих засобів  до  застосування.
Крім того,   пунктом 2.2 вказаного Положення про реєстр засобів вимірювальної техніки передбачено, що державний  реєстр,  призначений для державної реєстрації типів  ЗВТ,  допущених  до  серійного  виробництва  в  Україні  та ввезення на територію України партіями, та СЗ.
Тобто, вказаний державний реєстр призначений саме для державної реєстрації типів  ЗВТ допущених  до  серійного  виробництва  в  Україні  та ввезення на територію України, а не для їх використання.
 Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 16 Закону України “Про метрологію та метрологічну діяльність” оцінка відповідності законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки вимогам технічних регламентів проводиться у разі, коли це передбачено відповідними технічними регламентами.
Оцінку відповідності законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки вимогам технічних регламентів проводять виробники цих засобів, призначені органи з оцінки відповідності та інші суб`єкти, визначені у відповідних технічних регламентах або передбачених ними процедурах оцінки відповідності.
Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України “Про метрологію та метрологічну діяльність” законодавчо регульовані засоби вимірювальної техніки, що перебувають в експлуатації, підлягають періодичній повірці та повірці після ремонту.
Повірка законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки, що перебувають в експлуатації, проводиться, зокрема, науковими метрологічними центрами, метрологічними центрами та повірочними лабораторіями, уповноваженими на проведення повірки відповідних засобів (ч. 5 ст. 17 Закону України “Про метрологію та метрологічну діяльність”).
Відповідно до свідоцтва про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки № 22-01/17312 лазерний вимірювач швидкості руху т/з TruCAM LTI 20/20 серійний номер ТС000748 відповідає вимогам технічної документації на вимірювач. Свідоцтво чинне до 18.11.2020. (а.с. 99).
Враховуючи викладене, прилад TruCAM LTI 20/20 серійний номер ТС000748 пройшов повірку у встановленому законом порядку, за результатами якої було визнано його відповідність вимогам технічного регламенту, а відтак, є дозволеним до використання на території України.
Відтак доводи позивача в цій частині відхиляються колегією суддів за необґрунтованістю.
Посилання заявника апеляційної скарги на протиправність оскаржуваної постанови через наявність на роздрукованому з TruCAM LTI 20/20 серійний номер ТС000748 фото лише  фрагмента решітки радіатора автомобіля з неповним номерним  знаком, що спростовує факт вчинення правопорушення позивачем,  колегія суддів вважає необгрунтованими, оскільки  дослідженим в судовому засіданні суду апеляційної інстанції відеозаписом підтверджено належність номерного знаку, що частково відображений на фото, автомобілю позивача.
Посилання заявника апеляційної скарги на те, що  інспектор лейтенант поліції Сич І. О., яким було винесено оскаржувану постанову, не отримував в день її  винесення  лазерного вимірювача   TruCAM LTI 20/20 серійний номер ТС000748, оскільки такий прилад було в той день одержано  іншою особою, а саме капітаном поліції   ОСОБА_2 , що свідчить про протиправність оскаржуваної  постанови, колегія суддів вважає необгрунтованими, оскільки з листа  ДПП УПП в Харківській області від 20.05.2020 №320 аз/41/14/02-2020 слідує, що  капітан поліції   ОСОБА_2 мав право  у подальшому  передавати вимірювач швидкості  членам іншого екіпажу для виконання  ними  своїх службових обов`язків.  
Ухвалюючи дане судове рішення колегія суддів керується ст.322 КАС України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення Серявін та інші проти України) та Висновком № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.
Згідно рішення Європейського суду з прав людини по справі Серявін та інші проти України(п.58) суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Враховуючи вищезазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору по даній справі, колегія суддів прийшла до висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші зазначені в апеляційній скарзі аргументи позивача, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття даного судового рішення.
Відповідно до ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судомвідповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене судом напідставіповно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає вимогам ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України, підстав для задоволення вимог апеляційної скарги позивача колегією суддів не встановлено.
Відповідно до ч.1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення-без змін.
Згідно зі ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення,рішення або ухвалу-без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийняв законне і обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права.
Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому підстав для скасування рішення суду першої інстанції не вбачається.
Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315,  321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1  залишити без задоволення.
Рішення Київського районного суду м. Харкова від 27.07.2020 року по справі № 953/7114/20  залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 	(підпис)	Я.М. Макаренко	
Судді	(підпис)  (підпис) 	В.А. Калиновський    З.О. Кононенко