ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

19 січня 2021 року 	м. Дніпро	справа № 160/6483/20	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
головуючого - судді  Олефіренко Н.А. (доповідач),
суддів:  Білак С.В., Шальєвої В.А.,    
розглянувши в порядку письмового провадження в залі судового засідання Третього апеляційного адміністративного суду в м. Дніпрі апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Омега" та апеляційну скаргу Дніпровської митниці Держмитслужби на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19.10.2020 в адміністративній справі №160/6483/20 за позовом  Товариства з обмеженою відповідальністю "Омега" до  Дніпровської митниці Держмитслужби про визнання протиправними та скасування рішень про коригування митної вартості товарів,- 
ВСТАНОВИВ:
У червні 2020 року ТОВ "Омега" звернулось до  Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов позов до Дніпровської митниці Держмитслужби, в якому позивач просить визнати протиправними та скасувати рішення про коригування митної вартості товарів Дніпровської митниці Держмитслужби: №UA 110130/2020/000001/1 від 14.01.2020 року; №UA 110130/2020/000010/1 від 24.01.2020 року.
В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що в оскаржуваних рішеннях митним органом не зазначені обґрунтовані сумніви щодо заявленої декларантом митної вартості товарів, за наслідками яких розпочалась процедура консультацій та згідно яких скориговано митну вартість товарів. Також в позові позивач зазначає, що позивачем для митного оформлення і підтвердження митної вартості надані документи, які повністю підтверджують  числове значення митної вартості товару.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19.10.2020 позовні вимоги задоволені в повному обсязі.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій апелянт просить рішення скасувати та прийняти постанову, якою у задоволенні позовних вимог відмовити.
Апеляційна скарга обґрунтована неправомірними висновками суду першої інстанції щодо скасування винесених рішень про коригування митної вартості за резервним методом, оскільки надані позивачем документи містять розбіжності та не підтверджують  митну вартість заявленого ним до митного оформлення товару за ціною угоди.
У відзиві на апеляційну скаргу позивач посилається на правомірність прийнятого судом першої інстанції рішення, в зв`язку з чим просить залишити його без змін, а скаргу без задоволення.
Позивач не погодившись з рішенням суду першої інстанції щодо відмови у стягненні витрат на правничу допомогу в повному обсязі, а саме у розмірі 3000 грн.  подав апеляційну скаргу в якій просить рішення суду скасувати та прийняти нове яким стягнути з відповідача документально підтверджені понесені витрати на правничу допомогу у розмірі 3150 грн., а також стягнути з відповідача документально підтверджені понесені витрати на правничу допомогу в  суді апеляційної інстанції у розмірі 1500 грн. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Позивач не скористався правом подання відзиву на апеляційну скаргу відповідача.
У відзиві на апеляційну скаргу позивача, відповідач, проти апеляційної скарги заперечив, вважає рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині законним та обґрунтованим, а апеляційну скаргу безпідставною. Просить в задоволенні апеляційної скарги відмовити.
На підставі положень п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства Українисправа розглянута в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Перевіривши  законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг, колегія суддів виходить з наступного.
Щодо апеляційної скарги Дніпровської митниці Держмитслужби.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено під час апеляційного перегляду, що 01.11.2018р. між ТОВ "Омега" (покупець) та ТОВ “PRIMA FRUITS SINGLE MEMBER P.C. TRADE IN FRESH AGRICULTURAL PRODUCTS”, Греція (продавець), укладено контракт №F/87, згідно умов якого продавець продає, а покупець купує свіжі фрукти і овочі, в подальшому “Товари”, згідно з асортиментом і за цінами, визначеними в наступних Специфікаціях до цього контракту (п.1.1). Товар, що поставляється, має бути поставлений партіями в повній відповідності з вимогами, на умовах і за цінами, вказаними в Специфікаціях і Додатках до цього контракту, які є невід`ємною частиною ( п.1.2). Найменування і кількість кожної окремої партії Товару визначаються на підставі Інвойсу, виставленого Продавцем Покупцеві на кожну окремо партію товару (п.1.3) 
Ціни товарів вказуються в Євро і включають в себе вартість товарів, упаковки, тари, маркування, товаросупровідних документів, зазначених в п.4.8 цього контракту, навантаження на транспортний засіб, доставки до вказаного місця призначення згідно Інкотермс 2010, а також витрати по митному оформленню в країні продавця (п.2.1). Ціни на товар розуміються на умовах FCA, Палатіція Иматиас, Греція та/або FCA Верія, Греція та/або DAP Дніпро, Україна, відповідно до умов Інкотермс 2010, якщо інше не обумовлено в Специфікаціях і Інвойсах (п.2.2).
Товар за цим контрактом повинен бути  поставлений на умовах FCA, Палатіція Иматиас, Греція та/або FCA Верія, Греція та/або DAP Дніпро, Україна, якщо інше не обумовлено в Специфікації і / або Інвойсі (відповідно до “Інкотермс – 2010”, п.4.2).
14.01.2020р. до Дніпровської митниці було подано митну декларацію №UA110130/2020/000674 за якою заявлено товар – апельсини солодкі свіжі; виробник – PRIMA FRUITS SINGLE MEMBER P.C. TRADE IN FRESH AGRICULTURAL PRODUCTS, Греція.
За результатами контролю правильності визначення митної вартості товарів митним органом винесено рішення про коригування митної вартості товарів №UA110130/2020/000001/1 від 14.01.2020р., згідно якого за результатом проведеної консультації між органом доходів і зборів та декларантом, до товару №1 застосовано другорядний метод визначення митної вартості - 2-г - резервний метод. Визначена митна вартість товару №1 ґрунтується на раніше визначеній митній вартості відповідно до рівня вартості подібних/аналогічних товарів, оформлених за резервним методом поставлених на умовах поставки FCA за поставками від виробника, ЕМД від 13.01.2020 №UA408020/2020/000538 - 0,631 євро/кг.
Неможливість визнання заявленої декларантом митної вартості в рішенні №UA110130/2020/000001/1 від 14.01.2020р., митний орган обґрунтовує наявністю розбіжностей в документах, які підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості, та не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, які підтверджують митну вартість товарів, а саме:
-          поставка товару здійснюється згідно контракту №F/87 від 01.11.2018. Домовленості про транспортування оцінюваної партії товару зафіксовано у заявці з експедитором №MG-01/2020 від 09.01.2020, що передувало даті формування укладанню специфікації №101 від 10.01.2020 до контракту №F/87, а також факту продажу товару згідно рахунку №575 від 10.01.2020;
-          поставка оцінюваного товару здійснюється на умовах FCA VERIA (Греція). На підставі Правил використання внутрішніх та міжнародних торгових термінів Інкотермс 2010, які були прийняті Міжнародною торговою палатою та чинні з 01.01.11. при умовах поставки FCA продавець на власному складі, підприємстві чи в іншому зазначеному покупцем місці передає товар перевізнику, здійснює всі витрати, пов`язані із завантаженням товару, і сплачує митні платежі у країні-експортері. Відповідно до даних умов поставки до митної вартості включаються фактурна вартість товару, витрати на страхування, транспортні витрати до кордону України. Відповідно даної заявки автомобіль перевізника №ВН5692ІС/ВН5165X1 наданий для завантаження 10.01.2020, що не кореспондується з датою узгодження вартості партії оцінюваного товару.
Також в рішенні зазначено, що для підтвердження витрат на транспортування декларантом відповідно до частини другої статті 53 МКУ подаються транспортні (перевізні) документи, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів. До зазначених документів можуть належати, зокрема і калькуляція транспортних витрат (якщо перевезення товарів здійснюється з використанням власного транспортного засобу), що містить відомості про маршрут перевезення, його протяжність у кілометрах до місця ввезення на митну територію України та по митній території України, розмір тарифної ставки на перевезення за одиницю виміру (вагу) товару за 1 кілометр маршруту.
24.01.2020р. до Дніпровської митниці було подано митну декларацію №UA110130/2020/001920 за якою заявлено товар – апельсини, апельсини клас ІІ; виробник – PRIMA FRUITS SINGLE MEMBER P.C. TRADE IN FRESH AGRICULTURAL PRODUCTS, Греція.
За результатами контролю правильності визначення митної вартості товарів митним органом винесено рішення про коригування митної вартості товарів №UA110130/2020/000010/1 від 24.01.2020р., згідно якого за результатом проведеної консультації між органом доходів і зборів та декларантом, до товару №1 застосовано другорядний метод визначення митної вартості - 2-г - резервний метод та винесено відповідне рішення про коригування митної вартості товару. Визначена митна вартість товару ґрунтується на раніше визначеній митній вартості подібного товару за наступними показниками: врожай 2019 р.в картонних коробках, без первинної упаковки, імпортованого за поставкою у максимально наближений час з поставкою оцінюваного товару, оформленого за резервним методом визначення митної вартості за ЕМД від 26.12.2019 №ІІА408020/2019/102039 - 0,6317 EUR/кг.
Неможливість визнання заявленої декларантом митної вартості митний орган обґрунтовує наявністю розбіжностей в документах, які підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості, та не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, які підтверджують митну вартість товарів, а саме:
-          поставка товару здійснюється згідно контракту №F/87 від 01.11.2018. Відповідно до пункту 4.2 контракту товар постачається у відповідності та на умовах, вказаних у специфікації або додатку. В митній декларації країни відправлення від 21.01.2020 №20GREX180200003518 не зазначено сорт апельсину;
-          згідно умов контракту №F/87 від 01.11.2018 продавець надає документи згідно переліку (п.4.8). Вищезазначена митна декларація експортера містить перелік документів, зокрема фітосертифікат від 21.01.2020 №EU/GR/ 03001/18 та сертифікат форми EUR1 від 21.01.2020 № А 0950520. Зазначені документи також не містять інформацію щодо сорту оцінюваних апельсинів.
Також в рішенні зазначено, що згідно умов п.3.1.1 контракту №F/87 від 01.11.2018 покупцем здійснюється 100% передплата. Враховуючи здійснення ТОВ "ОМЕГА" поставок товарів в рамках заявленого контракту F/87 від 01.11.2018, прошу надати банківські платіжні документи щодо оплати попередніх партій товарів.
Не погодившись з рішеннями про коригування митної вартості товарів, позивач звернувся із цим позовом до суду.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач не мав достатніх обґрунтованих сумнівів у правильності визначення митної вартості декларантом за ціною контракту. Суд виходив з того, що під час розгляду справи відповідач не підтвердив належними та допустимими доказами, а також аргументованими доводами наявність у поданих позивачем документах розбіжностей, ознак підробки або відсутності всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена за ці товари. Вказане, на думку суду, свідчить про відсутність підстав для коригування митної вартості товару.
Колегія суддів погоджується із зазначеним висновком суду першої інстанції з огляду на нас тупне.
Порядок визначення митної вартості товарів, методи визначення митної вартості товарів, що переміщуються через митний кордон України, передбачено  Митним кодексом України  та іншими нормативними актами.
Відповідно до ч. 1 ст. 49  Митного кодексу України, митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Відповідно до ч. 1  ст. 50 Митного кодексу України  відомості про митну вартість товарів використовуються для: 1) нарахування митних платежів; 2) застосування інших заходів державного регулювання зовнішньоекономічної діяльності України; 3) ведення митної статистики; 4) розрахунку податкового зобов`язання, визначеного за результатами документальної перевірки.
Згідно з ч. 1, 2  ст. 51 Митного кодексу України  митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього  Кодексу. Митна вартість товарів, що ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, визначається відповідно до  глави 9 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 1, 2  ст.52 Митного кодексу України  заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому  розділом VIII цього Кодексу  та цією главою. Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: 1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з органом доходів і зборів; 2) подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; 3) нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням органу доходів і зборів додаткової інформації.
Згідно з ч. 1  ст. 53 Митного кодексу України  у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.
Суд зазначає, що ч. 2  ст. 53 Митного кодексу України  містить вичерпний перелік документів, які подаються декларантом для підтвердження заявленої митної вартості товарів та обраного методу її визначення. До них відносяться: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій  статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності  інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.
За приписами ч. 3  ст. 53 Митного кодексу України, у разі якщо зазначені документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); виписку з бухгалтерської документації; ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; копію митної декларації країни відправлення; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.
Таким чином, право митного органу на витребування додаткових документів не є абсолютним, а виникає за наявності хоча б однієї з таких підстав: надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
З наведеним висновком кореспондуються положення п. 2 ч. 5  ст. 54 Митного кодексу України, за змістом якої митний орган з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право, зокрема, у випадках, встановлених цим Кодексом, письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості.
Отже, витребування додаткових документів можливе лише у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. При цьому, сумніви митниці є обґрунтованими, якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Відтак, наведені приписи зобов`язують митницю зазначити конкретні обставини, які викликали вiдповiднi сумніви, причини неможливості їх перевірки на пiдставi наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності.
Встановивши відсутність достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товарів, митниця повинна вказати, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих документів неможливо встановити дані складові, та які документи необхідні для підтвердження того чи іншого показника.
Статтею 54 Митного кодексу України  передбачено, що контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.
Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом  за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій  статті 58 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 3  ст. 54 Митного кодексу України, за результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів орган визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень  статті 55 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 6  ст. 54 Митного кодексу України  орган доходів і зборів може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: 1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; 2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій  статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; 3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у  главі 9 цього Кодексу; 4) надходження до органу доходів і зборів документально підтвердженої офіційної інформації органів доходів і зборів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.
Згідно з частинами 1, 2  статті 55 Митного кодексу України, рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається митним органом у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо митним органом у випадках, передбачених частиною шостою  статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.
Прийняте митним органом письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити:
1) обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано;
2) наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом;
3) вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених частиною третьою  статті 53 цього Кодексу, за умови надання яких митна вартість може бути визнана митним органом;
4) обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування.
5) інформацію про:
а) право декларанта або уповноваженої ним особи на випуск у вільний обіг товарів, що декларуються: у разі згоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю, визначеною митним органом; у разі незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання гарантій відповідно підрозділу цього  Кодексу  в розмірі, визначеному митним органом відповідно до частини сьомої цієї статті;
б) право декларанта або уповноваженої ним особи оскаржити рішення про коригування заявленої митної вартості у митному органі вищого рівня відповідно до  глави 4 цього Кодексу  або до суду.
Згідно з ч. 1  ст. 57 Митного кодексу України  визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.
Відповідно до ч. 2-8  ст. 57 Митного кодексу України  основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції). Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього  Кодексу. Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між органом доходів і зборів та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей  59  і  60  цього  Кодексу. Під час таких консультацій орган доходів і зборів та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності. У разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей  59  і  60  цього  Кодексу  за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов`язаному із продавцем покупцю відповідно до  статті 62 цього Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до  статті 63 цього Кодексу. При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу. Методи на основі віднімання та додавання вартості (обчислена вартість) можуть застосовуватися у будь-якій послідовності на прохання декларанта або уповноваженої ним особи. У разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених  статтею 64 цього Кодексу.
Частиною 7  ст. 54 Митного кодексу України  передбачено, що у разі, якщо під час проведення митного контролю орган доходів і зборів не може аргументовано довести, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, заявлена декларантом або уповноваженою ним особою митна вартість вважається визнаною автоматично.
Щодо посилань відповідача відносно виявлення розбіжностей, а саме  розбіжностей в умовах поставки (заявлені умови поставки CPT, однак у контракті вказано умови поставки FCA), розбіжностей в датуванні документів (дія договору закінчилася 31.12.2019р., а специфікація датована 21.01.2019р.) та розбіжностей в числових значеннях (в копії країни відправника вказана сума поставки 9072,88 євро, а у фактурі 11872,88 євро), суд зазначає про їх безпідставність з огляду на те, що в оскаржуваних рішеннях UA 110130/2020/000001/1 від 14.01.2020 року та №UA 110130/2020/000010/1 від 24.01.2020 року, відсутнє посилання на вказані обставини, як підстави для визначення митної вартості за резервним методом. 
Щодо посилання відповідача на відсутність платіжних документів, суд також зазначає про їх безпідставність, оскільки відповідно до положень пункту 3.1.1 контракту №F/87 від 01.11.2018р., покупець оплачує 100% суми зазначеної в інвойсі, протягом 5 днів від дати митного оформлення товару в Україні, згідно з реквізитів продавця, зазначених в п.13 контракту. Разом з тим, у процедурах контролю за митною вартістю товару предметом доказування є ціна товару та інші складові митної вартості товару. Умови оплати безпосередньо ціни товару не стосуються, та не можуть у зв`язку із цим бути підставою для відмови у визнанні митної вартості.
Відповідно до п. 3, 4 ч. 1  ст. 53 Митного кодексу України  документами, які підтверджують митну вартість товарів, є, зокрема, рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару.
Таким чином, на час митного оформлення момент оплати не настав.
Отже, вимоги відповідача щодо надання банківських документів є неправомірними, оскільки вони не можуть вплинути на визначення числового значення митної вартості товарів, як вказав і суд першої інстанції.
Аналогічна позиція, щодо умов оплати, викладена у постанові Верховного Суду від 23.07.2019р. у справі №1140/3242/18.
Щодо тверджень відповідача про неузгодження дати подання автомобільного транспорту № НОМЕР_1 /ВН5165X1 для завантаження з датою погодження вартості партії оцінюваного товару, суд зазначає наступне. 
Так, відповідно до положень п.1.2 контракту №F/87 від 01.11.2018р., товар, що поставляється, має бути поставлений партіями в повній відповідності з вимогами, на умовах і за цінами, вказаними в Специфікаціях і Додатках до цього контракту, які є невід`ємною частиною.
Згідно Специфікації №101 до контракту №F/87 від 1.11.2018р., сторони контракту погодили назву продукту, одиниці виміру і кількість товару, ціну товару на умов FCA Верія, Греція та загальну суму в Євро. Вказана специфікація датована 10.01.2020р.
Відповідно до заявки №MG-01/2020 на транспортування та експедування вантажів від 09.01.2020р., визначені дата і час завантаження, а саме 10.01.2020р. 08:00 ранку. Отже, погоджена сторонами договору про надання транспортно-експедиційних послуг №240119 від 24.01.2019р., дата подання автомобільного транспорту №ВН5692ІС/ВН5165X1 аналогічна даті Специфікації №101, внаслідок чого відсутні обставини  вказаної неузгодженості.
Разом з тим, наведення відповідачем в оскаржуваному рішенні лише положень статті 53 МК України, без відповідного зазначення обставин не подання декларантом транспортних (перевізних) документів, не може свідчити про неможливість визнання заявленої декларантом митної вартості з підстав не надання транспортних документів для визначення митної вартості товарів. 
Щодо надання до митного оформлення документів в яких відсутні дані відносно сорту апельсинів та тверджень відповідача про здійснення домовленості про транспортування оцінюваної партії товару зафіксованій у заявці з експедитором №MG-01/2020 від 09.01.2020р., до дати укладання специфікації №101 від 10.01.2020 до контракту №F/87, а також факту продажу товару згідно рахунку №575 від 10.01.2020, є безпідставними, з огляду на те, що митним органом в оскаржуваних рішеннях, не наведено обґрунтування неможливості визнання заявленої декларантом митної вартості за ціною контракту без відомостей щодо сорту оцінюваних апельсинів, та за умови наявності обставин оформлення заявки №MG-01/2020 датою раніше дати  специфікації №101 та рахунку №575. 
З огляду на викладене, апеляційний суд дійшов висновку, що відмовляючи в митному оформленні товару за першим методом, митний орган безпідставно послався на неподання позивачем усіх додатково витребуваних документів, що не відповідає обставинам справи, оскільки позивачем відповідно до вищенаведених приписів  Митного кодексу України  надавались відповідні документи, що підтверджують митну вартість.
Апеляційний суд з цього приводу також зазначає, що митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом. Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обов`язковою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів. Разом з цим, витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені  ст. 53 Митного кодексу України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.
Приписами ч. 6  ст. 54 Митного кодексу України  встановлено правило, за яким митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю, виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів.
Відповідно до ч. 3  ст.53 Митного кодексу України, у разі якщо документи, подані для підтвердження митної вартості товару, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: для підтвердження митної вартості товару.
Аналіз наведених норм свідчить про те, що законом чітко встановлено умови, за наявності яких у відповідача виникає право на застосування таких повноважень, як витребування додаткових документів та відмова у митному оформленні за заявленою декларантом митною вартістю товарів.
Такою імперативною умовою є наявність обґрунтованих сумнівів у правильності зазначеної декларантом митної вартості товарів.
На думку законодавця, сумніви є обґрунтованими, якщо документи: містять розбіжності; наявні ознаки підробки; не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Відтак, приписи зазначених норм зобов`язують відповідача зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності.
Натомість, відповідачем не було вказано, які саме підстави дають обґрунтовану можливість вважати, що заявлено неповні чи/або недостовірні відомості до митної вартості товару, зокрема не вказано які саме складові митної вартості є непідтвердженими, а також не зазначено чому саме з документів, які було подано декларантом, неможливим є встановлення даних складових.
Отже, під час розгляду справи відповідач не підтвердив належними та допустимими доказами правомірність застосування резервного методу 2r при встановленні митної вартості товару, оскільки в даному випадку вартість товару відповідно до ст.  57,  59 МКУ  повинна визначатися за ціною договору (контракту)  за основним методом.
З огляду на викладене, апеляційний суд дійшов висновку, що відповідач не навів доказів того, що документи подані декларантом є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації, невідповідності обраного позивачем методу визначення митної вартості товарів. У поданих при митному оформленні товарів документах відсутні розбіжності, оскільки вони містять всі відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості товару та щодо ціни, що підлягала сплаті за цей товар.
При цьому, приймаючи рішення про коригування митної вартості імпортованого позивачем товару за резервним методом, відповідачем не вказано, яким чином митна вартість товару визначена саме в такому розмірі, які складові вплинули на формування такої вартості, не наведено порівняння характеристик оцінюваного товару та характеристик товару, ціна якого взята за основу для коригування митної вартості за резервним методом, що свідчить про порушення відповідачем частини другої  статті 55 МК України  щодо обґрунтованості прийнятих рішень.
Суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що прийняті відповідачем спірні рішення про коригування митної вартості товарів є протиправними та підлягають скасуванню.
Щодо апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Омега".
Приймаючи рішення в частині відмови стягнення на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 3000,00 грн., суд вказав, що оцінивши надані представником позивача докази у їх сукупності, враховуючи не надання детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, а також відсутність у наданому до суду акті виконаних робіт витрат часу, витраченого адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), що унеможливлює перевірку співмірності розміру витрат на оплату послуг адвокату у порядку пункту 5 статті 134 КАС України.
Враховуючи те, що рішення суду першої інстанції позивачем оскаржується виключно в частині витрат на професійну правничу допомогу, рішення суду першої інстанції переглядається в межах вимог та доводів апеляційної скарги позивача на підставі  ст. 308 КАС України.
Згідно з ч. 1 ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
          Відповідно до п. 1 ч. 3 статті 132 КАС України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
          Відповідно до ч. 1 ст. 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
          За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката (ч. 2 ст. 134 КАС України).
          Відповідно до ч. 3 ст. 134 КАС України для цілей розподілу судових витрат:
           1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
           2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
          Згідно з ч. 4 ст. 134 КАС України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
          Відповідно до ч. 5 ст. 134 КАС України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
          Частиною 7 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
          Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
          Відповідно до ч. 9 ст. 139 КАС України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
          Колегія суддів зазначає, що на підтвердження здійсненної правової допомоги, необхідно долучати розрахунок погодинної вартості правової допомоги, наданої у справі, який має бути передбачений договором про надання правової допомоги, та може міститися в акті приймання-передачі послуг за договором. Розрахунок платної правової допомоги повинен відображати вартість години за певний вид послуги та час, витрачений на: участь у судових засіданнях; вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням; ознайомлення з матеріалами справи в суді тощо.
          Така ж правова позиція висловлена Верховним Судом в постанові від 01 жовтня 2018 року у справі № 569/17904/17.
Колегія суддів зауважує, що позивачем до суду першої інстанції не надано доказів розрахунку погодинної роботи адвоката відтак, з огляду на вказані обставини, колегія суддів дійшла висновку, що понесення позивачем витрат на правничу допомогу в межах даної справи у загальному розмірі 3000 грн. в даному випадку не підтверджено належними та допустимими доказами, а тому не підлягають стягненню.
На підставі викладеного, керуючись ст.  242,  243,  308,  311,  315,  316,  321,  322,  325,  328 КАС України
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Омега" залишити без задоволення.
Апеляційну скаргу Дніпровської митниці Держмитслужби залишити без задоволення.
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19.10.2020 в адміністративній справі №160/6483/20  залишити без змін.
Постанова  набирає законної сили з дати її прийняття  та може бути оскаржена у випадку та строки визначені ст. ст.  328,  329 КАС України.
Повний текст судового рішення складено 22 січня 2021 року.

Головуючий - суддя                                                                      Н.А. Олефіренко 

                               суддя                                                                      С.В. Білак 

                               суддя                                                                      В.А. Шальєва