УХВАЛА

29 березня 2021 року 
м. Київ
справа № 600/638/20-а
адміністративне провадження № К/9901/9518/21

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду (далі - Суд):
судді-доповідача - Радишевської О.Р.,
суддів - Кашпур О.В., Мацедонської В.Е.,
перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 24 листопада 2020 року і постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 17 лютого 2021 року в справі №600/638/20 за позовом ОСОБА_1 Адміністрації Державної прикордонної служби України, Ліквідаційної комісії Азово-Чорноморського регіонального управління ДПС України про визнання дій протиправними, визнання протиправними і скасування наказів, зобов`язання вчинити дії,
УСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 ) звернувся до суду з позовом до Адміністрації Державної прикордонної служби України (далі - АДПС України), Ліквідаційної комісії Азово-Чорноморського регіонального управління ДПС України, у якому просив: 
- визнати протиправними дії АДПС України щодо відмови у переведенні на посаду заступника начальника загону - начальника інженерно-технічного відділу Львівського прикордонного загону;
- визнати протиправним і скасувати наказ Держприкордонслужби від 17 квітня             2020 року №368-ОС в частині звільнення з посади за скороченням;
- визнати протиправним і скасувати наказ №99-ОС «Про особовий склад» від                         12 травня 2020 року і поновити на попередній або на іншій, не нижчій, ніж попередня, посаді;
- зобов`язати АДПС України виплатити грошове забезпечення та видати матеріальне забезпечення за час вимушеного прогулу в сумі 3460,50 грн.
Рішенням Чернівецького окружного адміністративного суду від 24 листопада                 2020 року, залишеним без змін постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 17 лютого 2021 року, в задоволенні позову відмовлено. 
16 березня 2021 року до Суду надіслано касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 24 листопада 2020 року і постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 17 лютого 2021 року в справі №600/638/20.
За правилами частини першої статті 334 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) за відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі.
Перевіряючи касаційну скаргу на відповідність вимогам процесуального закону, Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження з огляду на таке.
Пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України серед основних засад судочинства закріплює забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Наведеним конституційним положенням кореспондує стаття 14 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року №1402-VIII.
Частиною першою статті 13 КАС України передбачено, що учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках  -  на касаційне оскарження судового рішення.
Відповідно до частини першої статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.
Аналіз указаних положень дає підстави для висновку, що особи, які беруть участь у справі, у разі, якщо не погоджуються із ухваленими судовими рішеннями після їх перегляду в апеляційному порядку, можуть скористатися правом їх оскарження у касаційному порядку лише у визначених законом випадках.
Водночас пунктом 2 частини п`ятої цієї ж норми процесуального закону обумовлено, що не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), крім випадків, якщо:
а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;
б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;
в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;
г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.
Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 12 КАС України для цілей цього Кодексу справами незначної складності є, зокрема, справи щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби, окрім справ, в яких позивачами є службові особи, які, у розумінні Закону України «Про запобігання корупції», займають відповідальне та особливо відповідальне становище.
Предметом розгляду цієї справи є: визнання протиправними дій щодо відмови у переведенні на посаду; визнання протиправним і скасування наказу в частині звільнення з посади за скороченням; визнання протиправним і скасування наказу і поновлення на посаді; зобов`язання  виплатити грошове забезпечення та видати матеріальне забезпечення за час вимушеного прогулу.
Зі змісту рішень судів першої та апеляційної інстанцій убачається, що підполковник ОСОБА_1 проходив військову службу в Державній прикордонній службі України та займав посаду начальнику відділу технічного забезпечення Азово-Чорноморського регіонального управління АДПС України.
Отже, ця справа є адміністративною справою щодо проходження публічної служби позивачем, посада якої не входить до переліку осіб, які займають відповідальне та особливо відповідальне становище, у розумінні примітки до статті 50 Закону України «Про запобігання корупції» (у редакції, чинній на момент відкриття провадження у справі).
За таких обставин і правового регулювання публічно-правовий спір у цій справі відноситься до справ незначної складності.
У касаційній скарзі скаржник посилається на те, що касаційна скарга має виняткове значення для нього.
Суд касаційної інстанції відхиляє зазначені доводи касаційної скарги з огляду на те, що не підтвердженим є те, що рішення у цій справі, у контексті індивідуальних ознак цього спору, тягне за собою наслідки, які мають своєрідність, особливості, характерні виключно для особи, яка подає касаційну скаргу.
Отже, наведені позивачем в касаційній скарзі обставини є загальними і в контексті обставин справи не дають підстав для висновку, що саме ця справа має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу.
Інші, наведені у касаційній скарзі доводи та мотиви не дають підстав для висновку, що судові рішення, постановлені у зазначеній справі, можливо віднести до випадків, передбачених підпунктами «а»-«г» пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України.
Згідно з пунктом 4 частини другої статті 330 КАС України у касаційній скарзі зазначається підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).
Відповідно до частини першої статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.
За змістом частини четвертої статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у  частині першій  цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених  частинами другою  і  третьою статті 353 цього Кодексу.
У касаційній скарзі ОСОБА_1 посилається на те, що підставами касаційного оскарження судових рішень є застосування судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні норми права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду: від 18 вересня 2018 року (справа №800/538/17); від 06 травня            2020 року (справа №487/2191/17); від 20 січня 2021 року (справа №577/3997/15-ц); від 20 лютого 2019 року (справа №819/691/17); від 08 травня 2019 року (справа №806/1175/17); від 11 березня 2020 року (справа №813/1220/16); від 28 жовтня            2014 року (справа №21-48а14); від 27 листопада 2019 року (справа №821/3724/15-а); від 27 листопада 2019 року (справа №804/16382/15); від 16 травня 2019 року (справа №823/5361/15); від 16 травня 2019року (справа №820/10744/15); від 24 липня               2020 року (справа №816/654/17); від 10 травня 2019 року (справа №816/1791/17); від 01 жовтня 2020 року (справа №826/9317/14); від 09 листопада 2018 року (справа №823/217/17). 
Оскільки скаржник, оскаржуючи судові рішення у справі незначної складності, не обґрунтував випадків, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС України, які є передумовою для перевірки наявності підстав касаційного оскарження цих рішень, встановлених пунктами 1, 2, 3, 4 частини четвертої статті 328 цього Кодексу, у відкритті касаційного провадження у цій справі необхідно відмовити.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
Керуючись статтями 12, 169, 328, 333 КАС України, Суд
УХВАЛИВ:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 24 листопада 2020 року і постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 17 лютого 2021 року в справі №600/638/20.
Копію цієї ухвали разом із касаційною скаргою та доданими до неї матеріалами направити особі, яка її подала.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями, є остаточною та не може бути оскаржена.
Суддя-доповідач:                                                                      О.Р. Радишевська
Судді:                                                                                          О.В. Кашпур
                                                                                                      В.Е. Мацедонська