Ухвала
Іменем України 
16 березня 2021року
м. Київ
справа № 206/6217/19
провадження № 51-1117ск 21
Верховний Суд у складі колегії суддів першої палати Касаційного кримінального суду:
головуючого –        ОСОБА_1 ,
суддів:                       ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу законного представника неповнолітньої потерпілої ОСОБА_4 – ОСОБА_5 на ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 3 грудня 2020 року,
 
встановив:
 
Вироком Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 24 вересня 2020 року ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винуватою та засуджено за частиною 2 статті 286 Кримінального кодексу України (далі – КК) до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років з позбавленням права керування транспортним засобом на строк 3 роки.
На підставі пункту «в» статті 1 Закону України від 22 грудня 2016 року №1810-VIII «Про амністію у 2016 році» ОСОБА_6 звільнено від відбування призначеного покарання.
Задоволено цивільний позов у повному обсязі.
Стягнуто на користь держави процесуальні витрати та вирішено питання щодо речових доказів.
Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 24 вересня 2020 року вирок Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 24 вересня 2020 року щодо ОСОБА_6 залишено без зміни.
У касаційній скарзі законний представник просить скасувати ухвалу апеляційного суду відносно ОСОБА_6 , оскільки не погоджується із звільненням останньої від призначеного покарання на підставі  пункту «в» статті 1 Закону України від 22 грудня 2016 року №1810-VIII «Про амністію у 2016 році».
Перевіривши касаційну скаргу законного представника на відповідність вимогам статті 427 кримінального процесуального кодексу України (далі – КПК), суд дійшов висновку, що її подано без додержання вимог зазначеної норми процесуального закону.
Так, відповідно до частин 2, 3, 4  статті 427 КПК у касаційній скарзі, окрім іншого, наводяться обґрунтування вимог щодо незаконності чи необґрунтованості судових рішень з урахуванням підстав для їх скасування, визначених у статті 438 КПК, а також вимоги, які відповідають змісту статті 436 КПК.
Так, відповідно до частини 1 статті 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскаржуваному судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Згідно із частиною 1 статті 438 КПК України підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є:  істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; невідповідність призначеного покарання тяжкості  кримінального правопорушення та особі засудженого. 
Як убачається зі змісту касаційної скарги законний представник вказує на незаконне звільнення ОСОБА_6 від призначеного покарання, при цьому просить скасувати акт амністії та призначити останній більш суворе покарання, однак не звернув уваги, що відповідно до статті 437 КПК суд касаційної інстанції не має право самостійно призначити більш суворе покарання.
Крім того законний представник посилається, на те, що ОСОБА_6 під час досудового розслідування знищила речовий доказ у кримінальному провадженні, про те не зазначає, який вплив це має на законність та обґрунтованість судових рішень, постановлених у цій справі.
Тобто у касаційній скарзі скаржник має вказати на конкретні порушення закону, що є підставами для скасування або зміни судових рішень, які, на його думку, допущені судами першої та апеляційної інстанції при їх постановленні, навести конкретні докази і аргументи в обґрунтування кожної позиції.
Між тим, відповідно до статті 436 КПК  суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право:
1) залишити судове рішення без зміни, а касаційну скаргу - без задоволення;
2) скасувати судове рішення і призначити новий розгляд у суді першої чи апеляційної інстанції;
3) скасувати судове рішення і закрити кримінальне провадження;
4) змінити судове рішення.
Однак у своїй касаційній скарзі законний представник просить лише скасувати ухвалу апеляційного  суду та не конкретизує свою вимогу до суду касаційної інстанції.
 
Таким чином, недодержання законним представником вимог, передбачених                      статтею 427 КПК, є підставою для залишення його касаційної скарги без руху. 
Враховуючи наведене та керуючись статтею 5, частиною 1 статті 429 КПК, Суд
 
постановив:
Касаційну скаргу законного представника неповнолітньої потерпілої ОСОБА_4 – ОСОБА_5 на ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 3 грудня 2020 року, залишити без руху, надавши п`ятнадцятиденний строк для усунення недоліків з дня отримання ухвали. 

У разі невиконання ухвали касаційну скаргу буде повернуто скаржнику.
 
Ухвала оскарженню не підлягає.
 
Судді:
 
ОСОБА_1                                        ОСОБА_2                              ОСОБА_3