КИЇВСЬКИЙ  АПЕЛЯЦІЙНИЙ  СУД
вул. Солом`янська, 2-а, м. Київ, 03110
факс 284-15-77 e-mail: inbox@kia.court.gov.ua

Унікальний номер справи 363/1835/19 Апеляційне провадження № 22-ц/824/1366/2021	Головуючий у суді першої інстанції - Рудюк О.Д. Доповідач у суді апеляційної інстанції - Оніщук М.І.	
 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И
 
27 січня 2021 року Київський апеляційний суд у складі:
суддя-доповідач                                        Оніщук М.І.,
судді                                                            Шебуєва В.А., Крижанівська Г.В.,
секретар                                                     Ющенко Я.М.
за участю:
представника позивача                            Березинець К.Г.,
розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану від його імені та в його інтересах адвокатом Березинець Катериною Григорівною, яка діє на підставі договору, на рішення Вишгородського районного суду Київської області від 29 вересня 2020 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі, гідності та ділової репутації, зобов`язання вчинити дії та відшкодування моральної шкоди,
 
В С Т А Н О В И В:
 
У травні 2019 року ОСОБА_3 звернувся до Вишгородського районного суду Київської області з позовом до ОСОБА_2 , в якому просив:
- визнати недостовірною та такою, що принижує його честь, гідність та ділову репутацію, інформацію, поширену ОСОБА_4 у мережі Інтернет на офіційному сайті «Фейсбук» з зазначенням наступних висловлювань: « ІНФОРМАЦІЯ_3»;
- зобов`язати ОСОБА_2 спростувати викладену недостовірну інформацію у спосіб найбільш близький до способу поширення, а саме: протягом 10 днів з дня набрання рішення законної сили спростувати поширену ним інформацію у такий же спосіб, у який вона поширювалася, шляхом опублікування рішення суду у мережі Інтернет на офіційному сайті «Фейсбук» та викладення інформації наступного змісту: «ІНФОРМАЦІЯ_4»;
- стягнути з ОСОБА_2 моральну шкоду в розмірі 10 000 грн. та судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1 536 грн. 80 коп.
В обґрунтування заявлених вимог вказував, що він з 2004 року по теперішній час працює на посаді голови Козаровицької сільської ради Вишгородського району Київської області. За період роботи на цій посаді він зарекомендував себе як відповідальний та досвідчений керівник, порядна людина та професіонал своєї справи. За весь час роботи на посаді жодних нарікань не було. В колективі завжди поважали та вважали добропорядною, чесною і відповідальною людиною. 20.03.2019 року близько 11 год. до приміщення Козаровицької сільської ради прийшов мешканець села ОСОБА_2 і приніс зареєструвати відкриту заяву від себе, в якій в грубій формі ображав керівництво сільської ради в бездіяльності по прибиранню сміття в селі. У зв`язку з чим 21.03.2019 року ним була подана заява до Вишгородського відділу поліції ГУ НП у Київській області.
В мережі Інтернет через офіційний сайт «Фейсбук» зареєстрована сторінка (аккаунт) « ІНФОРМАЦІЯ_2 », на якій на початку квітня 2019 року ОСОБА_2 викладено публікацію про неправдиві факти та поширена вищенаведена недостовірна інформація, яка принижує честь та гідність як громадянина України, а також ділову репутацію, як голови Козаровицької сільської ради Вишгородського району Київської області. Дана інформація стосується безпосередньо його та побудована у формі образливих та принизливих тверджень. Крім грубих та образливих висловів відповідач заявляє про неправдиві факти з наміром принизити його, як голову сільської ради.
Крім того, зазначає, що поширена відповідачем недостовірна інформація негативно вплинула на імідж, сприяла зниженню авторитету, як відповідального голови сільської ради, підриву довіри до його діяльності, а тому йому завдано моральної шкоди, яка оцінена ним у 10 000 грн. (а.с.1-5).
Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 29.09.2020 року у задоволенні позову відмовлено (а.с.57-60).
В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове про задоволення позову. Вказує, що суд першої інстанції дійшов безпідставного висновку про недоведеність факту поширення відповідачем інформації та, як наслідок, порушення його особистих немайнових прав. Також зазначає, що суд залишив поза увагою заяву відповідача, поданою ним до суду, в якій останній підтверджує факт розповсюдження особисто ним недостовірної інформації (а.с.65-68).
Представник позивача у судовому засіданні підтримав апеляційну скаргу з викладених в ній підстав та просив її задовольнити.
Відповідач у судове засідання не з'явився, про день час та місце розгляду справи повідомлений належним чином у відповідності з вимогами процесуального закону.
Колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача, оскільки його неявка не перешкоджає апеляційному розгляду справи.
Заслухавши доповідь судді, вислухавши пояснення представника позивача, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.
Так, статтею 3 Конституції України передбачено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.
Згідно приписів ст. 34 Конституції України кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір.
У свою чергу, відповідно до ст. 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов`язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію.
Відповідно до положень ст. 32 Конституції України кожному гарантується cудовий захист права спростувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації.
Згідно з ч. 1 ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на спростування цієї інформації.
Як встановлено вимогами положеннями ч.ч. 4, 7 ст. 277 ЦК України спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію.
Згідно роз`яснень, які містяться в п.п. 12, 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27.02.2009 року № 1, під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.
Належним відповідачем у разі поширення оспорюваної інформації в мережі Інтернет є автор відповідного інформаційного матеріалу та власник веб-сайта, особи яких позивач установити та зазначити в позовній заяві.
Разом з тим, як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п.18 вищенаведеної постанови, позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права.
За правилами ст.ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
При цьому, відповідно до ч.1 ст. 76, ч. 1 ст.77 та ст. 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Звертаючись до суду з даним позовом, позивач вказував, що в соціальній мережі «Фейсбук» на сторінці « ІНФОРМАЦІЯ_5 » відповідачем викладено публікацію наступного змісту: «ІНФОРМАЦІЯ_6».
При цьому, на підтвердження поширення відповідачем в мережі «Фейсбук» указаної інформації, позивачем надано суду аркуш паперу, на якому на затемненому фоні білими літерами відображена указана вище інформація, під якою міститься ім`я та прізвище відповідача - ОСОБА_8 .
Однак, як вірно встановлено судом першої інстанції, в силу вищенаведених положень чинного цивільного процесуального законодавства, наданий позивачем аркуш паперу, який не містить жодних даних про те, де саме, ким і коли оспорювана інформація була розміщена, не є достатнім, належним та допустимим доказом, який б підтверджував факт поширення зазначеної у позові інформації саме відповідачем, адже з огляду на відсутність будь-яких інших доказів, наприклад, експертного висновку, як офіційного письмового доказу змісту веб-сторінки, який містить інформацію про дату та час фіксації, а також інформацію про доменну назву, якою адресується веб-сайт, суд позбавлений можливості достовірно встановити джерело походження спірного матеріалу та факт його поширення саме відповідачем.
Натомість, зазначення під інформацією ім`я та прізвища « ОСОБА_8 » не дає підстав для висновку, що саме цією особою була розміщена та поширена оспорювана інформація.
Крім того, враховуючи те, що в соціальній мережі «Фейсбук» може зареєструватися будь-яка особа та під будь-яким іменем, суд вважає, що створити та підтримувати сторінки « ІНФОРМАЦІЯ_5 » та « ОСОБА_8 », у тому числі шляхом розміщення інформації, фотознімків та відеоматеріалів, може будь-яка особа.
Посилання апелянта на визнання відповідачем факту поширення ним оспорюваної інформації колегія суддів вважає безпідставними, оскільки наявна в матеріалах справи заява останнього не містить жодних подібних тверджень (а.с. 23).
З вищенаведеного вбачається, що доводи апелянта щодо незаконності оскаржуваного рішення не грунтуються на вимогах закону, суперечать наявним у справі доказам та фактичним обставин справи,  а отже не спростовують та не впливають на законність і обгрунтованість ухваленого судом рішення.
Крім цього, наведені в апеляційній скарзі доводи, які на думку скаржника, є підставою для скасування рішення суду, є тотожними із його поясненнями на обгрунтування позовних вимог, ці доводи були предметом судового розгляду в суді першої інстанції, яким суд надав грунтовну оцінку, яка узгоджується з вимогами закону і з якою у суду апеляційної інстанції відсутні підстави не погодитися.
Таким чином, суд першої інстанції повно та всебічно розглянув справу, надав всім доводам сторін належну правову оцінку, оцінив належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності та постановив законне та правильне по суті рішення. При апеляційному розгляді справи порушень норм матеріального і процесуального права, які є підставою для скасування рішення, в справі не виявлено.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду без змін.
При цьому, у зв`язку з залишенням апеляційної скарги без задоволення понесені позивачем судові витрати (судовий збір за подання апеляційної скарги) відшкодуванню не підлягають.
Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 372, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд
 
П О С Т А Н О В И В:
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану від його імені та в його інтересах адвокатом Березинець Катериною Григорівною, - залишити без задоволення.
Рішення Вишгородського районного суду Київської області від 29 вересня 2020 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі, гідності та ділової репутації, зобов`язання вчинити дії та відшкодування моральної шкоди - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту може бути оскаржена до Верховного Суду.
Повний текст постанови складений 29 січня 2021 року.
 
Суддя-доповідач                                                             М.І. Оніщук
 
Судді                                                                                  В.А. Шебуєва
 
                                                                                            Г.В. Крижанівська