ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 524/4975/19  Номер провадження 22-ц/814/281/21	Головуючий у 1-й інстанції Предоляк О. С.  Доповідач ап. інст. Бутенко С. Б.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2021 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
Головуючого судді Бутенко С. Б.
Суддів Обідіної О. І., Прядкіної О. В.
за участю секретаря Кальник А. М.
розглянув в режимі відеоконференції з Крюківським районним судом м. Кременчука Полтавської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 
на рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 04 листопада 2020 року у складі судді Предоляк О. С.
у цивільній справі за позовом  ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Департаменту житлово-комунального господарства виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області, ОСОБА_1 , треті особи КП «Кременчуцьке МБТІ» Кременчуцької міської ради Полтавської області, ПАТ «Укртатнафта», ОСББ № 95, про визнання недійсним та скасування свідоцтва на право особистої власності на кооперативну квартиру, визнання права власності,
в с т а н о в и в:
У липні 2019 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернулися до суду із вказаним позовом, в якому просили поновити строк звернення до суду та визнати недійсним й скасувати свідоцтво на право особистої власності на кооперативну квартиру та визнати за ними та відповідачем право власності по 1/3 частини квартири АДРЕСА_1 . 
Позов мотивовано тим, що з жовтня 1992 року по серпень 2018 року ОСОБА_2 та ОСОБА_1 перебували у зареєстрованому шлюбі та мають двох дітей: доньку ОСОБА_3 , 1993 р.н. та сина ОСОБА_4 , 2003 р.н. 
20.04.1995 на ім`я відповідача ОСОБА_1 та членів його сім`ї: ОСОБА_2 , ОСОБА_5 видано ордер № 1096 на право зайняття житлового приміщення в будинку житлово-будівельного кооперативу, а саме квартири АДРЕСА_1 . 
В подальшому кожен з них сплатив забудовнику пайовий внесок за квартиру в сумі 420 000 крб. шляхом внесення житлових сертифікатів, однак свідоцтво на право власності на спірну квартиру оформлене лише на ім`я ОСОБА_1 , чим порушено їхні права на частку у спільному майні, про що вони дізналися у вересні 2018 року. 
Заочним рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука від 28.07.2020 позов ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було задоволено повністю, ухвалою цього суду від 15.09.2020 за заявою відповідача ОСОБА_1 заочне рішення у справі скасоване, призначено справу до судового розгляду в спрощеному провадженні з повідомленням сторін.
Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 04 листопада 2020 року позов ОСОБА_2 та ОСОБА_3 задоволено.
Визнано недійсним та скасоване свідоцтво № НОМЕР_1 на право власності на кооперативну квартиру АДРЕСА_1 , видане Управлінням житлово-комунального господарства виконавчого комітету Кременчуцької міської ради народних депутатів 19 квітня 1996 року на підставі рішення виконавчого комітету Автозаводської районної ради народних депутатів № 1232 від 28.12.1992.
Визнано за ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_1 право власності на 1/3 частину квартири АДРЕСА_1 за кожним. 
Вирішено питання судових витрат. Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 та ОСОБА_3 по 802,80 грн у повернення сплаченого судового збору. 
Рішення суду мотивовано обґрунтованістю заявлених позовних вимог.
Не погодившись з даним судовим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення, неповне з`ясування судом обставин справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог  ОСОБА_2 та ОСОБА_3 відмовити повністю.
Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що позивачі звернулися з позовом до суду з пропуском строку позовної давності, про застосування якої ним було заявлено у справі, проте судом його доводи безпідставно відхилені.
Позивачами не доведено належними доказами обставини щодо поважності причин пропуску строку позовної давності та необізнаності про порушення їх прав, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог.
Крім того вказує, що він правомірно, з дотриманням вимог чинного на той час законодавства, набув право приватної власності на спірну кооперативну квартиру, а тому правові підстави для визнання свідоцтва про право власності на кооперативну квартиру недійсним та позбавлення його цього права шляхом визнання за позивачами права власності по 1/3 частини квартири відсутні.
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін, як законне та обґрунтоване.
Позивач ОСОБА_3  у відзиві на апеляційну скаргу просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Колегія суддів Полтавського апеляційного суду, розглянувши справу в межах доводів та вимог апеляційної скарги, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, дійшла висновку про задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.
Згідно частин першої, другої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Повноваження суду апеляційної інстанції визначено статтею 374 ЦПК України, згідно пункту 2 частини першої якої, за результатами розгляду апеляційної скарги апеляційний суд має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення відповідно до пунктів 3, 4 частини першої статті 376 ЦПК України є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
По справі встановлено, що з 03.10.1992 ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 29.11.2018. 
20 квітня 1995 року виконавчим комітетом Кременчуцької міської ради народних депутатів ОСОБА_1 , як члену житлово-будівельного кооперативу 95/98, видано ордер № 1096 на житлове приміщення в будинку житлово-будівельного кооперативу на сім`ю із трьох осіб на право заняття житлового приміщення площею 42,5 кв.м в квартирі за адресою: АДРЕСА_2 , на підставі рішення загальних зборів житлово-будівельного кооперативу від 14.03.1995, протокол № 2. Склад сім`ї: ОСОБА_2 - дружина, ОСОБА_5 - донька.
Згідно термінового зобов`язання, погодженого генеральним директором АТ «Кременчукнафтооргсинтез», ОСОБА_1 , від свого імені на від імені членів сім`ї - ОСОБА_2 та ОСОБА_5 гарантував погашення заборгованості за трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 житловими чеками на протязі півтора місяці після заселення квартири.
На підставі приватизаційних платіжних доручень № 286 від 21 квітня 1995 року, № 404 від 11 травня 1995 року та № 111 від 21 липня 1995 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_5 сплатили АТ «Кременчукнафтооргсинтез» по 420 000 крб житловими чеками, що сторонами по справі не оспорюється. 
Рішенням виконавчого комітету Автозаводської районної ради народних депутатів м. Кременчука Полтавської області № 1232 від 28.12.1992 «Про оформлення права власності на кооперативні квартири в ЖБК Автозаводського району», доручено: Кременчуцькому міжміському бюро технічної інвентаризації, при наявності необхідних документів, оформляти право власності на виплачені кооперативні квартири, гаражі, садові будинки; Управлінню житлово-комунального господарства виконавчого комітету Кременчуцької міської ради  Полтавської області видавати свідоцтва на право особистої власності на кооперативні квартири; Бюро технічної інвентаризації проводити реєстрацію правових документів.
19 квітня 1996 року на підставі рішення виконавчого комітету Автозаводської районної ради народних депутатів № 1232 від 28.12.1992 Управлінням житлово-комунального господарства виконавчого комітету Кременчуцької міської ради народних депутатів Заїченку С. А. видано свідоцтво № НОМЕР_1 на право власності на кооперативну квартиру АДРЕСА_1 .
29.08.2015 ОСОБА_5 уклала шлюб та змінила прізвище на ОСОБА_6 .
Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , суд першої інстанції виходив з того, що спірну квартиру було придбано за спільні кошти членів сім`ї, які відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про власність», що діяв на час виникнення спірних правовідносин, набули право спільної сумісної власності на дану квартиру, та враховуючи принцип рівності часток співвласників у праві спільної сумісної власності, кожному із співвласників належить по 1/3 частині.
Встановивши вказані обставини, суд першої інстанції дійшов висновку про можливість поновлення прав позивачів шляхом скасування свідоцтва № НОМЕР_1 про право власності на кооперативну квартиру АДРЕСА_1 від 19 квітня 1996 року та визнання за ними права власності на дану квартиру.
При цьому суд відхилив заяву відповідача про застосування позовної давності, вважаючи, що загальний строк позовної давності позивачами не пропущений.
Колегія суддів апеляційного суду з такими висновками суду першої інстанції не може погодитись, зважаючи на таке.
Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Згідно із частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Статтею 256 ЦК України визначено позовну давність, як строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Позовна давність обчислюється за загальними правилами обчислення цивільно-правових строків. Позовна давність установлюється в законі з метою упорядкування цивільного обороту за допомогою стимулювання суб`єктів, права чи законні інтереси яких порушені, до реалізації права на їх позовний захист протягом установленого строку.
За правилами статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.
Відповідно до статті 257 ЦК України загальний строк позовної давності встановлюється тривалістю у три роки, який діє з моменту порушення суб`єктивного матеріального цивільного права особи, тобто з моменту виникнення права на судовий захист.
Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалась або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. У разі порушення цивільного права або інтересу неповнолітньої особи позовна давність починається від дня досягнення нею повноліття (частини перша, четверта статті 261 ЦК України).
У постанові Верховного Суду від 22 травня 2019 року у справі № 234/3341/15-ц порівняльний аналіз термінів «довідався» та «міг довідатися» дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо.
Європейський суд з прав людини вказав, що інститут позовної давності є спільною рисою правових систем Держав-учасниць і має на меті гарантувати: юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, спростувати які може виявитися нелегким завданням, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що які відбули у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із спливом часу (STUBBINGS AND OTHERS v. THE UNITED KINGDOM, № 22083/93, № 22095/93, § 51, ЄСПЛ, від 22 жовтня 1996 року; ZOLOTAS v. GREECE (№o. 2), № 66610/09, § 43, ЄСПЛ, від 29 січня 2013 року).
По справі встановлено, що свідоцтво № НОМЕР_1 про право власності на кооперативну квартиру АДРЕСА_1 , яке оспорюється позивачами, було видано на ім`я відповідача ОСОБА_1 , як члена ЖБК, 19 квітня 1996 року, і з того часу, на протязі більше 23 років, а ОСОБА_7 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , - більше 7 років позивачі не цікавились спірним майном попри презумпцію цивільного права що право власності зобов`язує. Власник майна, як добрий господар, який є зваженим, передбачливим і розсудливим, має знати та дбати про свою власність і зобов`язаний нести витрати на її утримання. 
Заявляючи про поновлення строку позовної давності, позивачі вказували, що про порушення свого права вони дізналися лише у вересні (жовтні) 2018 року, коли відповідач ОСОБА_1 передав позивачу ОСОБА_2 документи на квартиру, що критично оцінюється апеляційним судом, оскільки факту приховування від позивачів інформації щодо спірного майна по справі не встановлено і суду таких обставин не доведено, а особа, здійснюючи право власності на належне їй майно (особливо нерухоме), має діяти відповідально, зокрема проявляти турботу щодо нього, бути обізнаною з його станом тощо. Незнання про порушення через байдужість до своїх прав не може бути підставою для поновлення пропущеного строку для звернення до суду. 
Суд першої інстанції, вирішуючи питання щодо дотримання позивачами позовної давності, вказаного не врахував та безпідставно дійшов висновків, що моментом виникнення у позивачів права на позов є липень 2019 року, коли вони реалізували своє право в установленому законом порядку, що не відповідає фактичним обставинам справи та нормам матеріального права стосовно перебігу позовної давності від дня, коли особа могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Наявності перешкод у позивачів бути обізнаними про видачу свідоцтва про право власності на квартиру ОСОБА_1 , як одноособовому власнику, з 19 квітня 1996 року, а позивачем ОСОБА_3 - з 07 грудня 2011 року по справі не встановлено, розірвання шлюбу між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 29.11.2018 не впливає на реалізацію позивачами прав щодо захисту права власності при внесенні паю в ЖБК за рахунок спільних коштів членів сім`ї, та виконання ними своїх обов`язків, тому звернення їх до суду з позовом після спливу позовної давності, про застосування якої заявлено відповідачем ОСОБА_1 , за відсутності поважних причин пропуску такого строку є підставою для відмови у позові. 
За наведених обставин оскаржуване рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням по справі нового рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . 
Відповідно до частин першої, тринадцятої статті 141 ЦПК України, ухвалюючи нове рішення по справі, апеляційний суд вирішує питання розподілу судових витрат та присуджує до стягнення з позивачів на користь відповідача понесені ним судові витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги - 2 305,20 грн по 1152,60 грн з кожної.
Керуючись статтями 367, 374, 376, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 - задовольнити.
Рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 04 листопада 2020 року - скасувати та постановити у справі нове судове рішення. 
У задоволенні позову ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Департаменту житлово-комунального господарства виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області, ОСОБА_1 , треті особи КП «Кременчуцьке МБТІ» Кременчуцької міської ради Полтавської області, ПАТ «Укртатнафта», ОСББ № 95, про визнання недійсним та скасування свідоцтва на право особистої власності на кооперативну квартиру, визнання права власності - відмовити.
Стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати зі сплати судового збору по 1152,60 грн з кожної.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя                                                                С .Б. Бутенко

Судді                                                                                О. І. Обідіна

                О. В. Прядкіна