ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 січня 2021 року 
м. Київ
справа № 815/3986/16
адміністративне провадження № К/9901/31614/18
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача Юрченко В.П.,
суддів: Васильєвої І.А.,  Пасічник С.С., 
розглянувши в попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Арцизької об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області на постанову Одеського  окружного адміністративного суду від 06.09.2016 року (суддя Завальнюк І.В.)  та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 14.12.2016 року (головуючий суддя Кравченко К.В., судді: Лук`янчук О.В., Градовський Ю.М.) у справі №815/3986/16 за позовом Арцизької об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про підтвердження обґрунтованості рішення про застосування адміністративного арешту майна, 
ВСТАНОВИВ:
Арцизька об`єднана державна податкова інспекція Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області (надалі - позивач, податковий орган, контролюючий орган) звернулась до Одеського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом, в якому просила суд підтвердити обґрунтованість рішення начальника податкового органу від 04.08.2016 року про застосування адміністративного арешту майна Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (надалі - ФОП ОСОБА_1 ).
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що у зв`язку з відмовою платника податків в реалізації контролюючим органом права на проведення фактичної перевірки, начальником  податкової служби прийнято рішення від 04.08.2016 року про застосування адміністративного арешту майна платника податків. Так, з урахуванням вказаних обставин та в силу діючих норм законодавства, контролюючий орган просить підтвердити обґрунтованість адміністративного арешту майна ФОП ОСОБА_1 .
Постановою Одеського  окружного адміністративного суду від 06.09.2016 року, залишеною без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 14.12.2016 року, в задоволенні адміністративного позову відмовлено. 
Суди попередніх інстанцій, приймаючи рішення про відмову в задоволені позовних вимог податкового органу по даній справі, керувались приписами пунктів 94.10, 94.19 статті 94 Податкового кодексу України, відповідно до яких арешт на майно може бути накладено рішенням керівника контролюючого органу (його заступника), обґрунтованість якого протягом 96 годин має бути перевірена судом, та у разі відсутності протягом цього строку рішення суду, такий адміністративний арешт вважається припиненим.
Не погоджуючись з рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, позивач подав касаційну скаргу, в якій просить їх скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги, оскільки вважає, що судові рішення були прийняті з порушенням норм матеріального та процесуального права. На думку скаржника, суди попередніх інстанцій невірно застосували приписи статті 94 Податкового кодексу України. Зазначає, що платник податків зобов`язаний не перешкоджати законній діяльності контролюючого органу, та виконувати законні вимоги посадових осіб. Посилається на те, що єдиною підставою для недопущення посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення фактичної перевірки законодавець визначив непред`явлення або не надіслання у випадках, визначених Податковим кодексом України, платнику податків цих документів або пред`явлення зазначених документів, що оформлені з порушенням встановлених вимог. Вважає, що адміністративний арешт майна платника податків - це винятковий спосіб забезпечення виконання платником податків його обов`язків, визначених законом. Зауважує, що відповідно до частини 5 статті 183-3 Кодексу адміністративного судочинства України, відмова у прийнятті подання унеможливлює повторне звернення заявника з таким самим поданням. Заявник у цьому випадку має право звернутися з тими самими вимогами до суду в загальному порядку.
Письмового відзиву на вказану касаційну скаргу до Верховного Суду не надходило, що не перешкоджає її розгляду по суті.
Верховний Суд, переглянувши рішення судів попередніх інстанцій в межах доводів та вимог касаційної скарги, на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги з таких підстав.
Судами попередніх інстанцій встановлено, що 03.08.2016 року начальником податкового органу виданий наказ №296 про проведення фактичної перевірки ФОП ОСОБА_1 за період з 16.08.2015 року по 16.08.2016 року з питань використання праці найманих осіб без належного оформлення трудових відносин та дотримання вимог діючого законодавства у сфері обігу підакцизних товарів тривалістю 10 діб; направлення на перевірку від 03.08.2016 року №№ 219, 220.
В цей же день, 03.08.2016 року о 23:00 годині представники контролюючого органу прибули до господарської одиниці: бар «Уют», що належить ФОП ОСОБА_1 , пред`явили останньому наказ та направлення на проведення перевірки, з якими підприємець відмовився ознайомитися, та перевіряючих до проведення перевірки не допустив. Про відмову від підписання направлень на перевірку та відмову від допуску до перевірки перевіряючими складені акти від 04.08.2016 року №№, 33/15-07-40, 35/15-07-40-01 та звернення про застосування адміністративного арешту майна платника податків. За результатами розгляду цього звернення начальником податкового органу 04.08.2016 року о 17:00 годині прийнято рішення про застосування адміністративного арешту майна платника податків  ФОП ОСОБА_1 
05.08.2016 року о 10 год. 18 хв. до Одеського окружного адміністративного суду надійшло        подання податкового органу про підтвердження обґрунтованості адміністративного арешту майна платника податків ФОП ОСОБА_1 , яке ухвалою суду 05.08.2016 року о 14:00 годині (справа № 815/3868/16) залишено без руху, а ухвалою суду від 05.08.2016 року о 16:40 годині повернуто заявнику - податковому органу через не усунення його недоліків. Податковий орган 12.08.2016 року звернувся до суду в загальному порядку з тими самими вимогами.
Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з приписами частини четвертої  статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України суб`єкти владних повноважень мають право звернутись до адміністративного суду виключно у випадках, визначених Конституцією та законами України.
Право звернення до суду суб`єктом владних повноважень - податковим органом визначено статтею 94 Податкового кодексу України, а саме на суд покладено обов`язок  перевірити обґрунтованість рішення контролюючого органу про застосування адміністративного  арешту майна платника податків. Відтак, для здійснення судового контролю за рішенням податкового органу, яке зачіпає права та інтереси платника податків, податковий орган зобов`язаний звернутись до суду. 
Зверненню податкового органу до суду передує процедура застосування адміністративного арешту, встановлена статтею 94 Податкового кодексу України, відповідно до якої, контролюючим органом може бути накладено арешт на майно платника податків, який полягає у обмежені або забороні платнику податків реалізацію прав розпорядження або користування його майном. Адміністративний арешт майна платника податків є винятковим способом забезпечення виконання платником податків його обов`язків, визначених законом (пункт 94.1).
Керівник (його заступник або уповноважена особа) контролюючого органу за наявності однієї з обставин, визначених у пункті 94.2 цієї статті, приймає рішення про застосування арешту майна платника податків (пункт 94.6).
Арешт на майно може бути накладено рішенням керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, обґрунтованість якого протягом 96 годин має бути перевірена судом. Зазначений строк не може бути продовжений в адміністративному порядку, у тому числі за рішенням інших державних органів, крім випадків, коли власника майна, на яке накладено арешт, не встановлено (не виявлено). Строк, визначений цим пунктом, не включає добові години, що припадають на вихідні та святкові дні (пункт 94.10) 
Припинення адміністративного арешту майна платника податків здійснюється у зв`язку з відсутністю протягом строку, зазначеного у пункті 94.10, рішення суду про визнання арешту обґрунтованим (підпункт 94.19.1 пункту 94.19); скасуванням судом або контролюючим органом рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу про арешт (підпункт 94.19.6 пункту 94.19);  прийняттям судом рішення про припинення адміністративного арешту (підпункт 94.19.7 пункту 94.19).
Тобто,  відповідно до підпункту 94.19.1 пункту 94.19 Податкового кодексу України,  припинення адміністративного арешту майна платника податків здійснюється у зв`язку з відсутністю протягом строку, зазначеного у  пункті 94.10, рішення суду про визнання арешту обґрунтованим.
Відтак, суди попередніх інстанцій правильно дійшли висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог податкового органу, оскільки з моменту прийняття рішення про накладення адміністративного арешту майна вже минуло 96 годин, встановленого для його перевірки, тому застосований адміністративний арешт є припиненим відповідно до підпункту 94.19.1 пункту 94.19 статті 94 Податкового кодексу України.
Зазначене узгоджується з правовими висновками Верховного Суду, викладеними в постановах від 16.12.2020 року у справі № 820/5045/18 та від 08.08.2018 року у справі №820/3059/17.
Таким чином, Верховний Суд погоджується з висновками судів про відсутність підстав для підтвердження обґрунтованості рішення про застосування адміністративного арешту майна. 
Доводи касаційної скарги позивача не знайшли свого підтвердження, спростовуються матеріалами справи та не дають підстав вважати, що при прийнятті оскаржуваних рішень, судами першої та апеляційної інстанцій було порушено норми матеріального права.
Відповідно до частини першої статті 349 Кодексу адміністративного судочинства України Суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право, зокрема, залишити судові рішення судів першої та (або) апеляційної інстанцій без змін, а скаргу без задоволення. 
Згідно з частиною першою статті 350 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 341 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Враховуючи викладене,    Верховний Суд дійшов висновку, що судами першої та апеляційної інстанцій виконано     всі     вимоги     процесуального     законодавства, всебічно перевірено обставини справи, вирішено справу у відповідності до норм матеріального права, постановлено обґрунтовані рішення, в яких повно відображені обставини, що мають значення для  справи. Порушень норм матеріального права, які могли призвести до зміни чи скасування рішень суду першої та апеляційної інстанцій не встановлено.
Керуючись статтями 341, 345, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу Арцизької об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області залишити без задоволення, а  постанову Одеського  окружного адміністративного суду від 06.09.2016 року  та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 14.12.2016 року у справі №815/3986/16 - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Судді	В.П. Юрченко І.А. Васильєва   С.С. Пасічник