ПОСТАНОВА 
Іменем України

11 січня 2021 року                                                                 м. Кропивницький

справа № 405/6962/18
провадження № 22-ц/4809/208/21 

       Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:
       Голованя А.М. (головуючий, суддя-доповідач), Карпенка О.Л., Мурашка С.І., 
учасники справи:
позивач - АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК»,
відповідач - ОСОБА_1 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» на рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 26 березня 2020 року у складі судді Іванової Л.А. 

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог
У жовтні 2018 року АТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
В обґрунтування позову посилався на те, що відповідач звернувся до АТ КБ «ПРИВАТБАНК» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву № б/н від 05.03.2010, згідно якої отримав кредит у розмірі 2500,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.
ОСОБА_1 підтвердив свою згоду на те, що підписана ним заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua/terms/pages/70/, складає між ними договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом в заяві. 
Відповідно до п. 2.1.1.2.3, п. 2.1.1.2.4 договору відповідач надав свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, і клієнт надав право банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. 
14.06.2018 відбулася державна реєстрація та змінено повне та скорочене найменування позивача на Акціонерне товариство Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (скорочена назва - АТ КБ «ПРИВАТБАНК»).
Банк свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, а відповідач не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості і зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконав, в результаті чого станом на 25.09.2018 становить 11625,13 грн, з яких: 5412,80 грн - нараховано відсотків за користування кредитом; 6372,10 грн - нараховано пені; а також штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6 умов та правил надання банківських послуг - 500 грн штраф ( фіксована частина) та 529,77 грн - штраф (процентна складова).
Позивач просив стягнути суму боргу та сплачений судовий збір в розмірі 1762,00 грн.
Короткий зміст рішення суду
Рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 26 березня 2020 року у позові АТ КБ «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовлено.
Судом відзначається, що зазначений розрахунок заборгованості не містить даних про вид та номер платіжної картки чи номер розрахункового рахунку, не підписаний особами, повноважними на здійснення фінансового обліку та звітності, та не засвідчений в установленому законом порядку.
Також, судом відзначається, що витяг з умов та правил надання банківських послуг в АТ КБ «ПРИВАТБАНК» не містять відомостей про їх редакцію станом на 2010 рік, а також не містять підпису відповідача про їх ознайомлення.
Окрім того, виходячи з інформації, опублікованої на сайті https://privatbank.ua «Умови та правила надання банківських послуг Приватбанку», які містяться в матеріалах цивільної справи, публічно запропоновані широкому колу осіб і до яких приєднується клієнт, підписуючи заяву у відділенні банку є актуальними та доступними з 01.04.2012, в той час як підписання заяви відповідачем відбулося 05.03.2010.
Надані позивачем АТ КБ «ПРИВАТБАНК» Умови та правила надання банківських послуг з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору, а тому у задоволенні позову має бути відмовлено через недоведеність.
Короткий зміст вимог і доводів апеляційної скарги
Не погоджуючись із рішенням суду АТ КБ «ПРИВАТБАНК» подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції про стягнення заборгованості за кредитним договором та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі.
В обґрунтування апеляційної скарги позивач зазначає, що рішення суду є незаконним, винесеним з порушенням норм процесуального права та невідповідності висновків суду обставинам справи, що призвело до ухвалення необґрунтованого і незаконного рішення суду.
Позивач посилається на те, що довідка про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» особисто підписана відповідачем. У даній довідці визначені всі умови та зобов`язання які виникають щодо кредитних коштів, а саме: базова відсоткова ставка за користування кредитом; порядок нарахування пені за несвоєчасне погашення заборгованості; розмір штрафів при порушенні термінів платежів по будь-якому з грошових зобов`язань, передбачених договором, більше ніж 30 днів; розмір комісії за зняття готівки та особистих коштів; безготівкових платежів тощо. Зазначає, що довідка було подана до суду першої інстанції разом з позовом
Позивач вважає, що не можуть бути застосовані висновки, що містяться в постанові Великої Палати Суду від 03 липня 2019 року по справі №342/180/17, оскільки зазначена справа не стосується даних правовідносин та постановлена у справі з іншими обставинами, оскільки у даній справі підписавши анкету-заяву та довідку про умови кредитування позичальник ознайомився та погодився з викладеними в них умовах укладеного договору.
Узагальнені доводи і заперечення інших учасників справи
24 листопада 2020 надійшов відзив на апеляційну скаргу від ОСОБА_1 де останній заперечує в повному обсязі щодо змісту та вимог апеляційної скарги.
Вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено у відповідності до вимог чинного законодавства України, вжиті всі передбачені законом заходи для всебічного, повного і об`єктивного встановлення обставин справи, вірно застосовані судом норми процесуального та матеріального права, в повному обсязі встановлено обставини, що мають значення для правильного вирішення спору, доведено та всебічно обґрунтовано їх в рішенні, в той час як апеляційна скарга АТ КБ «ПРИВАТБАНК» є безпідставною та не підлягає задоволенню.
Зазначає, що не погоджується з долученням до матеріалів справи нових доказів, оскільки останні не було надано до суду першої інстанції, що суперечить чинному законодавству.
Суд першої інстанції встановив такі обставини
Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 05.03.2010 між публічним акціонерним товариством комерційний банк ПриватБанк, правонаступником прав та обов`язків якого є АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК», та   ОСОБА_1 було укладено договір про надання банківських послуг, шляхом підписання відповідачем анкети-заяви про приєднання до умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанк. При цьому, відповідач погодився з тим, що зазначена заява разом з пам`яткою клієнта, умовами та правилами надання банківських послуг, а також тарифами складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомився та погодився з умовами та правилами надання банківських послуг у Приватбанку і тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді.
На підтвердження факту укладення договору позивач АТ КБ «ПРИВАТБАНК» надав, окрім заяви, також витяг з умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку (ресурс: Архів Умов та Правил надання банківських послуг розміщені на сайті https://privatbank.ua/terms/) та довідку про умови кредитування з використанням карти «Кредитка Універсальна» 55 днів пільгового періоду.
Мотиви ухваленого апеляційним судом рішення
Згідно ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Відповідно до положень ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Враховуючи вищевикладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши наведені в скарзі доводи та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Згідно ч.1 ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. 
Судом встановлено, що 05 березня 2010 року відповідачем була підписана заява б/н. В заяві відсутня інформація про тип карти, розмір процентної ставки, кредитний ліміт та відповідальність за невиконання зобов`язань.
Крім анкети-заяви, АТ КБ «ПРИВАТБАНК» до позовної заяви додав витяг з тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», підписану відповідачем довідку про умови кредитування з використанням картки « Кредитка Універсальна, 55 днів пільгового періоду», Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, які не підписані позичальником.
Згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором загальна заборгованість відповідача за невиконання умов договору станом на 25 вересня 2018 року становить 11625 грн 13 коп, яка складається з нарахованих відсотків за користування кредитом в розмірі 5 412 грн 80 коп, нарахованої пені в розмірі 6 372 грн 10 коп, а також штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6. умов та правил в розмірі 500 грн. (фіксована частина) + 5% відсотків від суми заборгованості по кредитному ліміту з урахуванням нарахованих і прострочених процентів та комісій, що становить 529 грн 77 коп.
Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що відповідач не підписувала Умови та правила надання банківських послуг, матеріали справи не містять підтверджень, що саме додані до матеріалів справи витяг з цих Умов були надані відповідачу для ознайомлення та він ознайомився з ними, підписуючи заяву, а тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору. 
Колегія суддів апеляційного суду погоджується з таким висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори).
За змістом ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою.
Згідно зі ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Частиною 1 статті 1054 ЦК України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
За змістом ч. ч. 1, 2 ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.
Публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт, або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо) (ч. 1 ст. 633 ЦК України).
За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Відповідно до ч. ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. 
Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).
У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).
Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
Таким чином, в разі укладення договору кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).
За частиною ж другою цієї статті якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому на підставі статті 1048 цього Кодексу.
Водночас за змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Плата за прострочення виконання грошового зобов`язання врегульована законодавством. У цьому разі відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Тобто законодавство встановлює наслідки як надання можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу в межах дії договору, так і наслідки прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити гроші, але неправомірно не сплачує їх, тому підстави для застосування аналогії закону відсутні.
Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
За правилами ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Частиною 1 ст. 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
АТ КБ ПРИВАТБАНК посилалося на те, що 05 березня 2010 року між ним та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту зі сплатою процентів за користування кредитом у сумі 2500,00 грн, та належним чином не виконував своїх зобов`язань.
На підтвердження умов кредитування банком надано суду копію анкети-заяви відповідача про приєднання до умов і правил надання банківських послуг у АТ «КБ ПРИВАТБАНК», витяг з тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», підписану відповідачем довідку про умови кредитування з використанням картки «Кредитка Універсальна, 55 днів пільгового періоду», Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, які не підписані позичальником.
Як вбачається з анкети-заяви про приєднання до умов та правил надання банківських послуг, остання не містить будь-яких даних про суму кредиту чи кредитного ліміту, даних про видачу кредитної картки, її виду та строку дії. Вказана анкета-заява взагалі не містить ніяких даних, крім прізвища, адреси та підпису відповідача.
При цьому, витяг з умов та правил надання банківських послуг в АТ КБ «ПРИВАТБАНК», довідка про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», що надані позивачем на підтвердження позовних вимог не підписані відповідачем, а матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці витяги з умов та тарифів розумів відповідач, ознайомився та погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та правил надання банківських послуг АТ КБ «ПРИВАТБАНК».
Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.
До позовної заяви було також додано підписану відповідачем довідку про умови кредитування з використанням платіжної картки «Кредитка Універсальна, 55 днів пільгового періоду». 
Зокрема, у зазначеній довідці вказана базова відсоткова ставка - 2,5% в місяць (нараховується на залишок заборгованості з розрахунку 360 днів у році); строк внесення щомісячних платежів; пеня за несвоєчасне погашення заборгованість; штраф за порушення строку платежів по будь-якому із грошових зобов`язань більше ніж на 30 днів та комісію. Однак, у даній довідці відсутня розмір суми кредиту щодо якого будуть виникати всі зобов`язання які прописані в довідці.
Вказані документи не підтверджують умов кредитування та відповідно наявності заборгованості у визначеній позивачем сумі.
У матеріалах справи  відсутні будь-які належні та допустимі докази про узгодження сторонами суми кредитного ліміту  у розмірі 2500 грн та отримання відповідачем кредитної картки з указаним банком кредитним лімітом та досягнення сторонами умов про строк, на який надавався кредит.
На визначення розміру заборгованості за кредитним договором впливає розмір кредитного ліміту (його збільшення або зменшення), розмір відсоткової ставки та порядок сплати відсотків та відповідно розмір пені розрахований на розмір прострочених платежів.
Проте розрахунок заборгованості за кредитним договором не містить інформації про використання кредитних коштів у вигляді оплати товарів чи послуг, а також видачі коштів.
Крім того, із розрахунку заборгованості вбачається, що з 01.09.2014 по 31.03.2014 мало місце підвищення процентної ставки до 34,8%, з 01.04.2015 по 31.05.2015 - 43,2% та у подальшому застосовувалась різна відсоткова ставка.
Достовірними та допустимими доказами використання кредитних коштів є первинні документи та виписка по картковому рахунку яка формується та відображає виконані операції. 
У постанові Верховного Суду від 16.09.2020 (справа №200/5647/18) касаційний суд зазначив, що виписка по картковому рахунку, що міститься в матеріалах справи, може бути належним доказом щодо заборгованості відповідача за тілом кредиту, яка повинна досліджуватися судом апеляційної інстанції у сукупності з іншими доказами. Отже, банківська виписка має статус первинного документу, що підтверджується Переліком типових документів, затверджених наказом Міністерства юстиції України № 578/5 від 12 квітня 2012 року, тому є належним доказом у справі.
Однак таких документів до суду першої інстанції не було надано позивачем, тому враховуючи положення частини 2 статті 78 ЦПК України про те, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування, колегія вважає позовні вимоги банку недоведеними.
До того ж, у даному випадку, необхідно зауважити, що міжнародними актами, зокрема, Резолюцією Генеральної асамблеї ООН від 09 квітня 1985 року № 39/248 «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів» констатовано, що споживачі здебільшого знаходяться в нерівному становищі з точки зору економічних умов, рівня освіти, купівельної спроможності та виходячи з важливості сприяння справедливому, рівноправному та усталеному економічному і соціальному розвитку, у зв`язку з чим сформульовано керівні принципи для захисту інтересів споживачів.
З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, колегія суддів зауважує, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права, бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та Правил надання банківських послуг, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих Правил тим більше, співвідносно з конкретним видом кредитного договору.
Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору.
До апеляційної скарги позивачем додано виписку про рух коштів ОСОБА_1 за період з 04.07.2014 по 01.03.2019.
Відповідно до ч. 3 ст. 367 ЦПК України, докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Позивач, надавши суду апеляційної інстанції  виписку про рух коштів по картковому рахунку ОСОБА_1 , вказав, що зазначений доказ не було досліджено судом першої інстанції та не надано йому належної правової оцінки. 
Проте, як вбачається з матеріалів справи, до суду першої інстанції не було надано вказаний вище документ, а клопотання про долучення письмових доказів до матеріалів справи від 01.06.2020, де, зокрема, міститься й зазначена довідка про рух коштів, було направлено до суду вже після ухвалення рішення в цій справі.
Оскільки, АТ КБ «ПРИВАТБАНК» не надав доказів неможливості подання вказаної  виписки про рух коштів по картковому рахунку до суду першої інстанції, то вказаний письмовий документ не може бути предметом розгляду судом апеляційної інстанції.
Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд апеляційної інстанції  приходить до висновку про законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції ухваленого по даній справі та відсутність підстав до його скасування.
Загальний висновок суду за результатами розгляду апеляційної скарги
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.
За таких обставин, відповідно до ст. 375 ЦПК України, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін.
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, 

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» залишити без задоволення.
Рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 26 березня 2020 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий суддя                                                        А.М. Головань
Судді                                                                                О.Л. Карпенко
                                                                                С.І. Мурашко