КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
18 січня 2021 року 
м. Київ
справа №752/12636/19 
провадження № 22-ц/824/1452/2021       
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - судді	Лапчевської О.Ф.,	
суддів	Болотова Є.В., Музичко С.Г.,	
розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 21 вересня 2020 року /суддя Мазур Ю.Ю./
у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів, -
 
В С Т А Н О В И В:
 
Позивач звернулась з вимогами про стягнення з відповідача на користь позивача аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі в розмірі 4500 грн, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з дати набрання рішення суду законної сили, щомісячно до повноліття дитини.
Рішенням  Голосіївського районного суду міста Києва від 21 вересня 2020 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у твердій грошовій сумі в розмірі 4000 (чотири тисячі) гривень 00 копійок, з індексацією відповідно до закону, щомісячно починаючи з 21 червня 2019 до досягнення дитиною повноліття. В іншій частині позовних вимог - відмовлено. /а.с. 38-40/
Не погоджуючись з вказаним рішенням, апелянт звернувся з апеляційною скаргою, в якій просив рішення змінити в частині суми стягнення до 2000 гривень.
На підтвердження вимог, викладених в апеляційній скарзі, апелянт посилався на необґрунтованість висновків суду першої інстанції. Вважає, що судом першої інстанції не повно з`ясовані обставини справи, зокрема те, що він працює на фізичну особу підприємця, отримуючи оклад у розмірі 5080 грн, за вирахуванням податку 4089 грн. Матеріали справи не містять доказів на підтвердження того, що коштів, які він надає на утримання дитини не вистачає, а для належного забезпечення є необхідною сума аліментів у розмірі 4000 грн. Судом першої інстанції також не враховано довідки з пенсійного фонду, що підтверджує його дохід.
ОСОБА_5 звернулася з відзивом на апеляційну скаргу, посилаючись на  безпідставність та необґрунтованість її доводів. Вказувала на те, що довідка з пенсійного фонду не була предметом розгляду в суді першої інстанції. Наголошувала, що озвучений апелянтом дохід є значно заниженим, а сума у 2000 грн, яку він має змогу сплачувати не враховує потреб дитини та не може забезпечити її достатнього розвитку. Вказувала, що інших осіб на утриманні апелянт не має а тому зобов`язаний утримувати спільну дитину та дбати про її розвиток.
Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, матеріали справи в межах апеляційного оскарження, вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а судове рішення залишенню без змін на підставі наступного.
Судом встановлено, що 28.11.2014 р. Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Голосіївського районного управління юстиції у м. Києві зареєстровано шлюб між позивачем та відповідачем за актовим записом № 1155, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серія НОМЕР_1 .
Під час шлюбу у сторін народилася дитина: син - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 , виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Голосіївського районного управління юстиції у м. Києві 24.06.2015 р.
Як зазначається в свідоцтві про народження дитини, батьками зазначені ОСОБА_1 - батько та ОСОБА_3 - мати.
Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції вірно керувався нормами ст. 180 СК України, про те, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття; ч. 3 ст. 181 СК України, якою визначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина; п. 1, 4 ч. 1 ст. 182 СК України, про те, що при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини; інші обставини, що мають істотне значення; ч. 2 ст. 182 СК України, про те, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку; ст. 18 Конвенції про права дитини, якою передбачено, що суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування; ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», про те, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Встановивши, що відповідач не заперечує проти сплати аліментів в розмірі 2000 грн на місяць, є фізичною особою-підприємцем, проте, не надав суду докази підтвердження неможливості сплати аліментів, у визначеному позивачем розмірі, враховуючи, що утримання дітей є спільним обов`язком кожного з батьків та те, що дитина знаходяться на утриманні позивача, стан здоров`я дитини, його потреби, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку щодо стягнення аліментів на утримання дитини у твердій грошовій сумі, у розмірі 4000,00 грн.
Доводи апеляційної скарги, про те, що відповідач є найнятим працівником та має дохід близько 4000 гривень, колегією суддів не приймається до уваги, з огляду на таке.
Так, в судовому засіданні 21.09.2020 р. ОСОБА_1 при розгляді справи повідомив, що він фізична особа-підприємець /а.с.33/. Зауважень на невірний виклад обставин справи в протоколі судового засідання ОСОБА_1 не подавав. Жодних доказів щодо отриманого доходу або вказівки на обставини, що не дозволяють сплачувати йому аліменти в розмірі, заявленому позивачем суду першої інстанції не було надано. 
Відповідно до ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Апелянтом причин, що об`єктивно не залежали від нього, для подання нових доказів до суду апеляційної інстанції, не вказано, у зв`язку з чим відсутні підстави для прийняття нових доказів, на які апелянт посилається в апеляційній скарзі, зокрема довідки з Пенсійного фонду України.
Таким чином, з урахуванням обставин справи та віку дитини, подальшого шкільного навчання, яке буде потребувати додаткових витрат, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та містяться на формальних міркуваннях.
Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст.  375, 381, 382 ЦПК України, суд, - 
 
П О С Т А Н О В И В :
 
Апеляційну скаргу  представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 21 вересня 2020 року - залишити без задоволення.
Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 21 вересня 2020 року -  залишити без змін. 
Постанова суду апеляційної інстанції касаційному оскарженню не підлягає. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Головуючий:                                        Судді: