КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

права №753/6368/20                                                                                        головуючий у І інстанції: Лужецька О.Р. провадження 22-ц/824/3088/2021                                                                                           доповідач: Сліпченко О.І.
 
ПОСТАНОВА
Іменем України
23 березня 2021 року                                                                                  м. Київ
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах: головуючого судді Сліпченка О.І., суддів Іванової І.В., Мостової Г.І.
за участю секретаря: Пітенко І.Ю.
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу  за апеляційною скаргою  ОСОБА_1  на рішення Дарницького районного суду м.Києва від 19 листопада 2020 року у справі за позовом  ОСОБА_1 до Міністерства внутрішніх справ України, третя особа: Дарницький районний відділ Державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві про зняття арешту з майна.
Заслухавши доповідь судді Апеляційного суду, перевіривши матеріали справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд,- 
ВСТАНОВИВ:
У квітні 2020 року ОСОБА_1 звернулась із зазначеним позовом, який обґрунтовано тим, що за даними Єдиного державного реєстру МВС України постановою державного виконавця ВДВС Дарницького РУЮ м. Києва №49/1 від 24 липня 2008 року накладено арешт на автомобіль Toyota Prado, д.н.з. НОМЕР_1 , номер кузова       НОМЕР_2 , який належить їй.
Зазначає, що Міністерством внутрішніх справ без достатніх підстав внесено відомості про арешт її автомобіля до Єдиного державного реєстру МВС України, оскільки вказана постанови ВДВС Дарницького РУЮ м. Києва №49/1 від 24 липня 2008 року про арешт майна не виносилась, а накладений арешт порушує її право вільно користуватись та розпоряджатись належним їй майном.
Просила зняти арешт з належного їй автомобіля.
 
Рішенням Дарницького районного суду м.Києва від 19 листопада 2020 року відмовлено в задоволенні позову.
Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, ОСОБА_1 звернувся із апеляційною скаргою, яку обґрунтовано тим, що місцевий суд невірно з`ясував обставини справи, порушив норми матеріального та процесуального права.
Зазначає, що фактично арешт на майно не накладався, а був внесений до реєстру транспортних засобів відповідачем безпідставно. 
Відзив на апеляційну скаргу не надходив. 
У судовому засіданні представник позивача підтримав позицію свого довірителя.
Інші належним чином повідомлені учасники справи не з`явились.  
У відповідності до вимог статті 130, 372 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи, а тому колегія суддів вважає можливим слухати справу у їх відсутності.
Апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.
Згідно вимог ст. 263 ЦПК України, - судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. 
Згідно ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. 
Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення відповідає.
 
Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги заявлені до неналежного відповідача, а тому задоволені судом бути не можуть.
Колегія суддів погоджується з таким висновком з огляду на наступне.
 
Судом першої інстанції встановлено, що із довідки № 375 виданої 05 вересня                   2019 року вбачається, що Територіальним сервісним центром МВС №8046, згідно з даними Єдиного державного реєстру МВС України постановою державного виконавця ВДВС Дарницького РУЮ м. Києва №49/1 від 24.07.2008 року накладено на арешт на автомобіль Toyota Prado, д.н.з. НОМЕР_1 , номер кузова   НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_1 . (а.с.8)
 
Частина 1 ст.15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого права в разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відповідно до ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Разом з тим, вимогами цивільного процесуального законодавства суд зобов`язаний установити: чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси позивача; у чому полягає таке порушення прав; якими доказами воно підтверджується. Залежно від встановленого суд повинен вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.
Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-яким не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.
За змістом ст.51 ЦПК України належними є сторони, які є суб`єктами спірних правовідносин. Належним є відповідач, який дійсно є суб`єктом порушеного, оспорюваного чи невизнаного матеріального правовідношення. Належність відповідача визначається, перш за все, за нормами матеріального права. Відтак, неналежним відповідачем є особа, яка не має відповідати за пред`явленим позовом.
 
Позивач в позові зазначав, що Міністерством внутрішніх справ України без достатніх підстав внесено відомості про арешт належного їй автомобіля до Єдиного державного реєстру МВС України, 
При цьому ОСОБА_1 ставить питання, щодо скасування арешту, однак колегія суддів зазначає, що вказаний арешт Міністерством внутрішніх справ України не накладався та вказаним суб`єктом самостійно накладено бути не може, а тому відповідно не може бути і скасовано. 
Згідно з даними ЄДР МВС України арешт накладено постановою державного виконавця ВДВС Дарницького РУЮ м. Києва №49/1 від 24 липня 2008 року. 
Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтування позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (висновки Великої Палати Верховного Суду у постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц).
Позивач у цій справі клопотань про заміну первісного відповідача належним відповідачем, чи про залучення до участі у справі іншої особи як співвідповідача не заявляв.
При цьому, в судовому засіданні в суді апеляційної інстанції, представник позивача вказував про наявність позовів з аналогічним предметом позову спрямованих до інших осіб.  
З огляду на вказане, колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду, що заявлені позовні вимоги до неналежного відповідача задоволені судом бути не можуть, оскільки вказане слід вважати порушенням вимог процесуального закону, за якими суд не в змозі вирішувати та задовольняти позов без особи, яка повинна відповідати за позовом, прав, обов`язків, інтересів якої такий прямо стосується (належного відповідача).
Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, розглядаючи спір повно та всебічно дослідив і оцінив обставини справи, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, та прийшов до обґрунтованого висновку.
Оскільки, висновки суду відповідають фактичним обставинам справи, а ухвалене судове рішення відповідає вимогам матеріального і процесуального права, то підстави для його скасування відсутні.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд,-
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1   залишити без задоволення.  
Рішення Дарницького районного суду м.Києва від 19 листопада 2020 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів.
Повний текст постанови складено «23» березня 2021 року.

Головуючий
 
Судді: