Постанова
Іменем  України 
 
14 січня 2021 року
м. Київ
 
справа № 522/1289/18
провадження № 61-498св19
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: 
головуючого - Червинської М. Є. (суддя-доповідач),
суддів:  Бурлакова С. Ю., Краснощокова Є. В., Коротенка Є. В., Тітова М. Ю.,
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Одеській області,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником -  ОСОБА_2 , на постанову Апеляційного суду Одеської області в складі колегії суддів: Ващенко Л. Г., Вадовської Л. М., Колеснікова Г. Я. від 06 грудня 2018 року,
ВСТАНОВИВ:
1.Описова частина
Короткий зміст позовних вимог
 
У січні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Одеській області про скасування наказу № 510-к від 22 грудня 2017 року про звільнення і поновлення на посаді начальника Приморського відділення м. Одеси Управління Фонду.
 
Свої вимоги позивач мотивував тим, що 10 липня 2017 року між ним та відповідачем було укладено контракт, згідно якого він був призначений на посаду начальника Приморського відділення м. Одеси  в Одеській області Фонду соціального страхування України. Строк дії контракту складав з                      01 серпня 2017 року по 14 грудня 2017 року. 14 грудня 2017 року наказом                  № 408-К «По особовому складу» його було звільнено з посади начальника Приморського відділення м. Одеси управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Одеській області у зв`язку із закінченням строку укладеного ним контракту з 14 грудня 2017 року. 15 грудня 2017 року наказом № 430-К «По особовому складу» його було призначено на посаду виконуючого обов`язки начальника Приморського відділення м. Одеси управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Одеській області на строк з 15 грудня 2017 року до 29 грудня 2017 року. Наказом № 510-К «По особовому складу» від 22 грудня 2017 року його з                      29 грудня 2017 року звільнено з посади начальника Приморського відділення м. Одеси управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Одеській області у зв`язку із закінченням строку трудового договору. Вважав, своє звільнення незаконним, оскільки трудовий договір ним був переукладений з відповідачем декілька разів, то такий трудовий договір вважається укладеним на невизначений строк. Разом із тим, його звільнення відбулося у період тимчасової непрацездатності, що свідчить про недотримання вимог частини третьої статті 40 КЗпП України про недопустимість звільнення працівника в період його тимчасової непрацездатності, що є підставою для поновлення його на роботі.
 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
 
Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 06 березня 2018 року позов задоволено. Скасовано наказ управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Одеській області № 510-к від 22 грудня 2017 року, яким ОСОБА_1 було звільнено 29 грудня 2017 року з посади начальника Приморського відділення м. Одеси управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Одеській області. Поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника Одеського міського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Одеській області.
 
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивача було звільнено в порушення вимог частини третьої статті 40 КЗпП України в період його тимчасової непрацездатності, що є підставою для поновлення працівника на займаній посаді.
 
Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції 
 
Постановою апеляційного суду Одеської області від 06 грудня 2018 року апеляційну скаргу Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування в Одеській області задоволено. Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 06 березня 2018 року скасовано та ухвалено нове рішення про відмову в позові.
 
Постанова апеляційного суду мотивована тим, що позивача звільнено за пунктом 2 частини першої статті 36 КЗпП України, у зв`язку із закінченням строку трудового договору, тому частина третя статті 40 КЗпП України (розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу), у даному випадку, не підлягає застосуванню. 
 
Аргументи учасників справи
Узагальнені доводи вимог касаційної скарги
 
У січні 2019 року на адресу Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 на постанову Апеляційного суду Одеської області від 06 грудня 2018 року, у якій посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати зазначене судове рішення та залишити в силі рішення суду першої інстанції.
 
Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційний суд не надав оцінки тому факту, що строковий трудовий договір, який був укладений між позивачем та відповідачем у зв`язку з його неодноразовим переукладанням носить безстроковий характер.
 
Узагальнені доводи відзиву на касаційну скаргу
 
У лютому 2019 року на адресу Верховного Суду від Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Одеській області надійшов відзив на касаційну скаргу ОСОБА_1 , у якому заявник просить у задоволенні зазначеної касаційної скарги відмовити, а оскаржувану постанову апеляційного суду залишити без змін. Зазначає, що оскільки сторонами були визначені трудові відносини як строкові, а саме: з 15 грудня 2017 року до 29 грудня 2017 року, що підтверджується як наказом № 430-К «По особовому складу» від 15 грудня 2017 року, так  і особистою заявою позивача від 15 грудня 2017 року, апеляційним судом правомірно надано цим правовідносинам характер строкових.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

 
Ухвалою Верховного Суду у складі Касаційного цивільного суду від                    16 січня 2019 року відкрито касаційне провадження в указаній і витребувано цивільну справу № 522/1289/18 з Приморського районного суду м. Одеси.
 
Ухвалою Верховного Суду у складі Касаційного цивільного суду від                     03 грудня 2020 року вказану справу призначено до судового розгляду.
                  
Фактичні обставини справи, встановлені судом
 
Суд установив, що 10 липня 2017 року між сторонами було укладено контракт № 15, відповідно до умов якого позивача прийнято на посаду начальника Приморського відділення Управління Фонду в Одеській області Фонду соціального страхування України. Строк дії контракту складав з 01 серпня 2017 року по 14 грудня 2017 року.
 
14 грудня 2017 року наказом № 408-У «По особовому складу» позивача було звільнено з посади начальника Приморського відділення м. Одеси управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Одеській області у зв`язку із закінченням строку укладеного ним контракту з 14 грудня 2017 року.
 
15 грудня 2017 року наказом № 430-К «По особовому складу» позивача було призначено на посаду виконуючого обов`язки начальника Приморського відділення м. Одеси управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Одеській області на строк з 15 грудня 2017 року до                                                                 29 грудня 2017 року.
 
Наказом № 510-К «По особовому складу» від 22 грудня 2017 року позивача з 29 грудня 2017 року звільнено з посади начальника Приморського відділення м. Одеси управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Одеській області у зв`язку із закінченням строку трудового договору.
 
29 грудня 2017 року наказом № 621-К «Про внесення змін до наказу від                      22 грудня 2017 року № 510-к «По особовому складу» про звільнення                    ОСОБА_1 » було внесено зміни до наказу від 22 грудня 2017 року № 510-К та виправлено технічну помилку, що була допущена при його підготовці, а саме викладено пункт 1 наказу у наступній редакції: «Звільнити                       ОСОБА_1 29 грудня 2017 року з посади виконуючого обов`язки начальника Приморського відділення м. Одеси управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Одеській області у зв`язку із закінченням строку трудового договору».
 
У період з 23 грудня 2017 року по 09 січня 2018 року позивач знаходився на лікарняному, що підтверджується копіями листків непрацездатності.
 
З наказом № 510-у від 22 грудня 2017 року «По особовому складу» та наказом № 621-К «Про внесення змін до наказу від 22 грудня 2017 року № 510-к «По особовому складу» про звільнення ОСОБА_1 » від 29 грудня 2017 року позивача було ознайомлено 10 січня 2018 року, засвідчити цей наказ своїм підписом позивач відмовився, про що був складений відповідний акт.
 
2.Мотивувальна частина
Позиція Верховного Суду
 
08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня                    2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ».
 
Частиною другою розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» установлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.
 
За таких обставин розгляд касаційної скарги ОСОБА_1 , подану представником -  ОСОБА_2 , на постанову Апеляційного суду Одеської області від 06 грудня 2018 року здійснюється Верховним Судом в порядку та за правилами ЦПК України в редакції Закону від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII, що діяла до 08 лютого 2020 року.
 
Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
 
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. 
 
Верховний Суд зазначає, що правове регулювання призначення працівника виконуючим обов`язки здійснюється на підставі КЗпП України, роз`яснень Держкомітету Ради Міністрів СРСР з питань праці та заробітної плати  і Секретаріату ВЦРПС «Про порядок оплати тимчасового замісництва» від 29 грудня 1965 року № 30/39 ( у редакції від 11 грудня 1986 року), що діє в частині, яка не суперечить КЗпП України та іншим нормативно-правовим актам України.
 
За змістом зазначених норм у їх системному зв`язку призначення працівника виконуючим обов`язки на вакантну посаду, як правило, не допускається. Це можливо лише за посадою, на яку призначення здійснюється вищим органом управління.
 
Оскільки, як встановлено судом, між позивачем та відповідачем був укладений строковий трудовий договір, строк дії якого визначався настанням юридичного факту - прийняттям відповідного рішення уповноваженим органом управління, а у встановленому законодавством порядку він не був призначений на посаду директора підприємства, тому його звільнення з урахуванням змісту наказу про призначення відповідає пункту 2 частини першої статті 36 КЗпП України.  
 
Щодо звільнення позивача під час перебування на лікарняному
 
Відповідно до частини третьої статті 40 КЗпП України не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності (крім звільнення за пунктом 5 цієї статті), а також у період перебування працівника у відпустці.
 
Рішенням Конституційного Суду України від 04 вересня 2019 року № 6-р(ІІ)2019 у справі за конституційною скаргою ОСОБА_3 щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень частини третьої статті 40 КЗпП України визнано такими, що  відповідають Конституції України (є конституційними), положення частини третьої статті 40 КЗпП України. Конституційний Суд України зазначив, що положеннями частини третьої статті 40 Кодексу закріплені гарантії захисту працівника від незаконного звільнення, що є спеціальними вимогами законодавства, які мають бути реалізовані роботодавцем для дотримання трудового законодавства. Однією з таких гарантій є, зокрема, сформульована у законодавстві заборона роботодавцю звільняти працівника, який працює за трудовим договором і на момент звільнення є тимчасового непрацездатним або перебуває у відпустці. Отже, нерозповсюдження такої вимоги на трудові правовідносини за контрактом є порушенням гарантій захисту працівників від незаконного звільнення та ставить їх у нерівні умови порівняно з працівниками інших категорій.
 
Конституційний Суд України дійшов висновку, що положення частини третьої статті 40 КЗпП України є такими, що  поширюються на усі трудові правовідносини.
 
Верховний Суд враховує, що позивача звільнено з роботи 29 грудня 2017 року, тобто у період, коли позивач був непрацездатний.
 
Оскільки, позивач звільнений у зв`язку із закінченням строку трудового договору, відповідно до вимог законодавства, відсутні підстави для його поновлення.
 
Порушення прав позивача, а саме звільнення його в день перебування на лікарняному може бути усунено судом шляхом зміни дати звільнення, тобто визначення дати припинення трудових відносин у перший день після закінчення періоду непрацездатності за наявності підстав для звільнення.
 
До таких висновків дійшла і Велика Палата Верховного Суду в постанові                  № 205/4196/18 (провадження № 14-670 цс 19) від 15 вересня 2020 року.
 
Оскільки у справі не вимагається збирання або додаткової перевірки чи оцінки доказів, обставини справи встановлені судами повно, але допущено неправильне застосування норм матеріального права рішення судів першої та апеляційної інстанцій підлягають скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову.
 
З огляду на викладене, Верховний Суд дійшов висновку про необхідність виправлення допущеного відповідачем порушення вимог частини третьої статті 40 КЗпП України, шляхом зміни дати звільнення позивача.
 
В іншій частині позов задоволенню не підлягає.
 
За таких обставин рішення судів першої та апеляційної інстанцій підлягають скасуванню з ухваленням у справі нового рішення про часткове задоволення позову, а саме зміну дати звільнення ОСОБА_1 з 29 грудня 2017 року на       10 січня 2018 року.
 
Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги
 
Відповідно до частини першої статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
 
Отже, касаційна скарга підлягає задоволенню частково, судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій підлягають скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позову частково.
 
Керуючись статтями 400, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ: 
 
Касаційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником -  ОСОБА_2 , задовольнити частково.
 
Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 06 березня 2018 року та постанову апеляційного суду Одеської області від 06 грудня 2018 року скасувати.
 
Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.
 
Змінити дату звільнення ОСОБА_1 з посади виконуючого обов`язки начальника Приморського відділення м. Одеси управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Одеській області відповідно до пункту 2 частини першої статті 36 КЗпП України, з                   29 грудня 2017 року на 10 січня 2018 року.
 
В іншій частині позову відмовити.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Головуючий	М. Є. Червинська  	
Судді:	С. Ю. Бурлаков  	
 	Є. В. Краснощоков  	
 	Є. В. Коротенко  	
 	М. Ю. Тітов