ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ  

04 лютого 2021 року                                                        
м.Суми
Справа №589/583/20 
Номер провадження 22-ц/816/57/21

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого - Криворотенка В. І. (суддя-доповідач),
суддів -          Собини О. І. ,  Левченко Т. А. 
за участю секретаря судового засідання - Чуприни В.І., 
позивач – ОСОБА_1 ,
відповідач – Акціонерне товариство «Державний ощадний банк України»,
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору – Акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Сумигаз»,
розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні Сумського апеляційного суду в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 
на рішення Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 06 жовтня 2020 року в складі судді Сидорчука О.М., ухвалене в м. Шостка, повний текст якого складено 16 жовтня 2020 року,

В С Т А Н О В И В:

24 лютого 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору – Акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Сумигаз» та просив визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо неповернення 69751 грн. заробітної плати ОСОБА_1 з рахунку № НОМЕР_1 до АТ «Оператор газорозподільної системи «Сумигаз» для виплати її власнику та зобов`язати відповідача вчинити дії по перерахуванню до АТ «Оператор газорозподільної системи «Сумигаз» вищевказаних коштів.
Позовні вимоги мотивовані тим, що третя особа, з якою позивач перебував у трудових відносинах до 10 січня 2017 року без особистої письмової згоди позивача на отримання заробітної плати через АТ «Ощадбанк», направивши відповідачу документи, що містять персональні дані позивача, а відповідач, зараховуючи грошові кошти, що надходили від третьої особи, як заробітна плата, в період з квітня 2015 року по січень 2017 року, не виплатили грошові кошти на вимогу позивача, змушуючи його до підписання заяви про приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, а умови даного договору позивача не влаштовують.
Посилаючись на ці обставини, позивач просив зобов`язати відповідача зворотно перерахувати накопичені грошові кошти в сумі 69751 грн третій особі, з тим, щоб остання виплатила позивачу заробітну плату за місцем його роботи.
Рішенням Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 06 жовтня 2020 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити його позов.
Вказує, що його метою при зверненні 24 лютого 2020 року до суду є майнова вимога про відшкодування заборгованості по заробітній платі на підставі застосування ст. ст. 19, 32, 41, 43 Конституції України.
Зазначає, що суд першої інстанції не уточнив підстави заявленої позовної вимоги та не перевірив чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту цивільного права вимогам ст. 16 ЦК України.
У відзивах на апеляційну скаргу Акціонерне товариство «Державний ощадний банк України», АТ «Оператор газорозподільної системи «Сумигаз» просять апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою I розділу V ЦПК України.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника АТ «Ощадбанк» - Солдатенко А.М., представника третьої особи – Самойленко С.В., вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 02 лютого 2015 року між Публічним акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» та Публічним акціонерним товариством по газопостачанню та газифікації «Сумигаз» укладено договір № 803-ЗП-19/15127Р.020 про надання послуг по зарахуванню та виплаті заробітної плати та інших виплат через поточні рахунки фізичних осіб (працівників організацій) з використанням платіжних карток, який викладений в новій редакції додатковим договором від 20 жовтня 2016 року.
Договором передбачено відкриття працівникам організації поточних рахунків та зарахування на них заробітної плати працівників.
На виконання умов договору АТ «Ощадбанк» відповідно до наданого списку працівників, відкрив поточні рахунки для зарахування заробітної плати працівникам ПАТ «Сумигаз», в т.ч. позивачу  ОСОБА_1 - номер 279 в списку, ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , паспорт НОМЕР_3 , рахунок № НОМЕР_4 .
Відповідно до наданої виписки в період з 22 квітня 2015 року по 10 січня 2017 року на рахунок, відкритий ОСОБА_1 зараховано від ПАТ «Сумигаз» заробітну плату на загальну суму 69 751,72 грн.
Місцевим судом було встановлено, що позивач неодноразово звертався до АТ «Ощадбанк» із заявами щодо повернення коштів, які знаходяться на відкритому на його ім`я рахунку ПАТ «Сумигаз» для їх отримання за місцем роботи та порушення його прав необхідністю укладання договору банківського рахунку, що вбачається зі змісту заяв від 19 вересня 2018 року, 03 грудня 2018 року, 26 грудня 2018 року, 26 березня 2019 року, 02 квітня 2019 року, 19 червня 2019 року, 18 листопада 2019 року, 27 січня 2020 року, що були додані до позову.
Також з матеріалів справи вбачається, що АТ «Ощадбанк» з посиланням, зокрема, на Інструкцію про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої Постановою Правління Національного банку України від 12 листопада 2003 року № 492, повідомляв позивача, що підставами відкриття рахунку та зарахування на нього заробітної плати є відповідний договір з ПАТ «Сумигаз», а для отримання коштів з рахунку необхідно укласти договір банківського рахунку та пройти ідентифікацію, звернувшись до відділення банку.
Зі змісту відповіді № 57-0007/59253 від 28 серпня 2017 року Національного банку України, який розглядав звернення ОСОБА_1 вбачається, що Національний банк України повідомив позивача, що для отримання заробітної плати йому необхідно звернутися в банк, пред`явити паспорт або інший документ, що посвідчує особу та ідентифікаційний код, укласти договір банківського рахунку, а також отримати платіжну картку як інструмент доступу до поточного рахунку.
Відмовляючи в задоволенні вимог позову, суд першої інстанції виходив з того, що за відсутності будь-яких повідомлень ініціатора переказів - юридичної особи, в тому числі щодо відкликання розрахункових документів на виплату заробітної плати ОСОБА_1 , письмові звернення позивача не можуть бути підставою повернення коштів ініціатору завершеного переказу коштів - ПАТ «Сумигаз», а договір, укладений між відповідачем та ПАТ «Сумигаз» також таких підстав не містить. Тому суд першої інстанції прийшов до висновку, що не вбачається порушень чи перешкод у здійсненні прав позивача, які потребують судового захисту.
Колегія суддів погоджується з таким висновком місцевого суду, виходячи з наступного.
Відповідно до п. 6.7 Глави 6 Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої Постановою Правління Національного Банку України від 12 листопада 2003 року № 492, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 17 грудня 2003 р. за № 1172/8493, в редакції станом на дату укладання договору з ПАТ «Сумигаз» та відкриття рахунку ОСОБА_1  юридична особа для здійснення деяких видів виплат (заробітної плати, дивідендів, стипендій, пенсій, соціальної допомоги, повернення –і надлишково сплачених сум тощо) має право відкрити поточні рахунки фізичним особам, уклавши з банком договір про відкриття поточних рахунків на користь фізичних осіб.
Відповідно до ст. 1067 ЦК України договір банківського рахунка укладається для відкриття клієнтові або визначеній ним особі рахунка у банку на умовах, погоджених сторонами. Пунктом 6.3 ст. 6 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» порядок відкриття банками рахунків та їх режими визначаються Національним банком України. Умови відкриття рахунка та особливості його функціонування передбачаються в договорі, що укладається між банком і його клієнтом - власником рахунка.
Згідно п. 6.7 Інструкції видаткові операції здійснюються після звернення фізичної особи до банку (зокрема для отримання грошей або платіжної картки), пред`явлення нею документів, які дають змогу банку ідентифікувати клієнта, укладення договору банківського рахунку та в разі потреби - заповнення картки із зразками підписів. Уповноважений працівник банку звіряє надані юридичною особою копії документів щодо ідентифікації з їх оригіналами. У разі відповідності копій документів їх оригіналам копії засвідчуються підписами уповноваженого працівника банку та фізичної особи.
Судом першої інстанції вірно встановлено, що запропонований позивачу договір комплексного банківського обслуговування фізичних осіб відповідно до ст. 634 ЦК України є договором приєднання - тобто договором, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Частина 2 ст. 634 ЦК України передбачає, що договір приєднання може бути змінений або розірваний на вимогу сторони, яка приєдналася, якщо вона позбавляється прав, які звичайно мала, а також якщо договір виключає чи обмежує відповідальність другої сторони за порушення зобов`язання або містить інші умови, явно обтяжливі для сторони, яка приєдналася. Отже, позивач позбавлений можливості пропонувати свої умови договору.
Отже, враховуючи вищевикладені положення, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку з яким погоджується колегія суддів апеляційного суду про те, що вимоги АТ «Ощадбанк» щодо укладання договору банківського рахунку засновані на законі та є правомірними.
Частина 1 ст. 1068 ЦК України передбачає, що банк зобов`язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка.
Відповідно до ч. 3 ст. 1068 ЦК України банк зобов`язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом.
Згідно п. 1.31 ст. 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» платіжний інструмент - засіб певної форми на паперовому, електронному чи іншому носії інформації, який використовується для ініціювання переказів. До платіжних інструментів належать документи на переказ та електронні платіжні засоби.
Ініціювання переказу може здійснюватися за допомогою платіжної картки - електронний платіжний засіб у вигляді емітованої в установленому законодавством порядку пластикової чи іншого виду картки, що використовується для ініціювання переказу коштів з рахунку платника або з відповідного рахунка банку з метою оплати вартості товарів і послуг, перерахування коштів зі своїх рахунків на рахунки інших осіб, отримання коштів у готівковій формі в касах банків через банківські автомати, а також здійснення інших операцій, передбачених відповідним договором (п. 1.27 ст.1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні»).
Згідно вимог ст. 64 Закону України «Про банки та банківську діяльність» банк зобов`язаний ідентифікувати та верифікувати відповідно до вимог законодавства України клієнтів, що відкривають рахунки в банку.
За відсутності договору банківського рахунку та ідентифікації клієнта, обов`язковість яких передбачена законом, письмові звернення позивача щодо видачі коштів з рахунку або повернення їх ПАТ «Сумигаз» за будь-яких обставин не є розрахунковими документами, на підставі яких банком може бути проведено видачу коштів або їх перерахування з рахунку.
Відповідно до п. 30.1 ст. 30 «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» переказ вважається завершеним з моменту зарахування суми переказу на рахунок отримувача або її видачі йому в готівковій формі.
Таким чином вимоги відповідача до позивача пред`явити документи, що дають змогу банку верифікувати його особу, укласти договір банківського рахунку для здійснення видаткових операцій по своєму рахунку, а для переказу коштів надати відповідний розрахунковий документ, є правомірними та такими, що ґрунтуються на положеннях законодавства.
Повернення відповідачем заробітної плати позивача Акціонерному товариству «Оператор газорозподільної системи «Сумигаз» діючим законодавством, зокрема ЦК України, КЗпП України, а також вищевказаним договором № 803-ЗП-19/15127/Р.020 від 02 лютого 2015 року не передбачено.
Твердження позивача про те, що його метою при зверненні 24 лютого 2020 року до суду є майнова вимога про відшкодування заборгованості по заробітній платі на підставі застосування ст. ст. 19, 32, 41, 43 Конституції України, не заслуговують на увагу, оскільки з позовної заяви, поданої 24 лютого 2020 року вбачається, що позовні вимоги полягають у визнанні протиправної бездіяльності філії банку щодо неповернення заробітної плати ОСОБА_1 до АТ «Оператор газорозподільної системи «Сумигаз» для виплати її власнику, тобто вимоги є немайновими.
Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не уточнив підстави заявленої позовної вимоги та не перевірив чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту цивільного права вимогам ст. 16 ЦК України спростовуються його власним посиланням на положення ст. 13 ЦПК України, відповідно до якої суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Отже, суд першої інстанції розглянув справу в межах заявлених позивачем немайнових вимог щодо визнання протиправної бездіяльності банку щодо неповернення заробітної плати до АТ «Сумигаз» та з урахуванням обраного позивачем способу захисту – зобов`язання банку вчинити дії щодо повернення зарплатних коштів та відновити становище, що існувало до порушення роботодавцем права на виплату заробітної плати встановив, що порушень чи перешкод у здійсненні прав позивача, що потребують судового захисту, не вбачається та обґрунтовано відмовив в задоволенні позову.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Доводи апеляційної скарги не можуть бути підставами для скасування рішення суду першої інстанції, оскільки не підтверджуються доказами, ґрунтуються на неправильному тлумаченні позивачем норм матеріального права й зводяться до необхідності переоцінки апеляційним судом доказів і встановлених на їх підставі обставин, що в силу вимог ст. 367 ЦПК України знаходиться поза межами повноважень суду апеляційної інстанції.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявника та їх відображення в рішенні суду першої інстанції, питання вмотивованості висновків місцевого суду, апеляційний суд виходить з того, що у справі, що переглядається, сторонам було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені в апеляційній скарзі не спростовують обґрунтованих та правильних висновків місцевого суду, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення - без змін.
Керуючись ст. ст. 367 - 369, 374, 375, 381- 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1  залишити без задоволення.
Рішення Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 06 жовтня 2020 року в даній справі залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.
Повне судове рішення складено 09 лютого 2021 року.

Головуючий:                                                                В.І. Криворотенко

Судді:                                                                        О.І. Собина

Т.А. Левченко