УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
16 березня 2021 року
м. Київ
справа № 335/431/19
провадження № 51-208км21
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати 
Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого                        ОСОБА_1 ,
суддів                                    ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу прокурора на вирок Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 08 квітня 2020 року та ухвалу Запорізького апеляційного суду від 10 грудня 2020 року, які постановлено у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12018080060003123, за обвинуваченням 
ОСОБА_4 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт Михайлівка Запорізької області, зареєстрованого у тому АДРЕСА_1 , мешканця АДРЕСА_2 , раніше не судимого, 
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 Кримінального кодексу України (далі – КК України).
Суть питання 
За вироком Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 08 квітня 2020 року ОСОБА_4 засуджено за ч. 1 ст. 309 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки. На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_4 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 1 рік та покладено на нього обов`язки, передбачені ст. 76 цього Кодексу.
За вироком суду ОСОБА_4 визнано винуватим і засуджено за те, що він 13 грудня 2018 року, в денний час, перебуваючи в районі трамвайної зупинки КУ «Міська клінічна лікарня екстреної та швидкої медичної допомоги» по вул. Перемоги, 80 у м. Запоріжжі, діючи умисно, без мети збуту, незаконно придбав, шляхом привласнення знайденого на землі, біля орендованого ним автомобіля марки «HYUNDAI ACCENT» д.н.з. НОМЕР_1 , пакет з 31 паперовим згортком, в якому знаходився особливо небезпечний наркотичним засіб «канабіс», маса якого в перерахунку на суху речовину складає 35,226 грам, який сховав в автомобілі між водійськими дверима і водійським сидінням, тим самим незаконно придбав особливо небезпечний наркотичний засіб «канабіс», та незаконно зберігав його до моменту вилучення працівниками поліції, в ході проведення огляду місця події, у період часу з 15 год 50 хв до 16 год 37 хв 13 грудня 2018 року.
Запорізький апеляційний суд ухвалою від 10 грудня 2020 року вказаний вирок місцевого суду змінив у частині призначення покарання. Постановив призначити ОСОБА_4 покарання за ч. 1 ст. 309 КК України у виді обмеження волі на строк 2 роки. В іншій частині вирок суду залишив без змін.
Не погоджуючись з ухвалою апеляційного суду прокурор подав до Верховного Суду касаційну скаргу.
У касаційній скарзі прокурор, посилаючись на неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, неправильно надану оцінку доказам, і допущені, на його думку, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого, внаслідок м`якості, просить скасувати вирок місцевого суду і ухвалу апеляційного суду й призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
Обґрунтовуючи свої вимоги, прокурор указує на те, що дії засудженого  ОСОБА_4 суд безпідставно та необґрунтовано кваліфікував за ч. 1 ст. 309 КК України, а не за ч. 2 ст. 307 КК України, що на думку прокурора, спростовується показаннями свідків та протоколом огляду місця події від 13 грудня 2018 року, відповідно до якого у засудженого було виявлено і вилучено один пакет з паперовими згортками в кількості 31 шт. з речовиною сіро-зеленого кольору рослинного походження – «канабіс». Крім того, прокурор зазначає, що засуджений не перебуває на обліку в КУ «Обласний клінічний наркологічний диспансер», що, на його думку, також доводить саме мету збуту вилученої у засудженого речовини. 
Встановлені обставини та мотиви Верховного Суду
Згідно з положеннями ч. 1 ст. 433 Кримінального-процесуального кодексу України (далі – КПК України) суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
При перевірці доводів, наведених у касаційних скаргах, Верховний Суд виходить із фактичних обставин, установлених місцевим та апеляційним судами.
Відповідно до ч. 1 ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.
Із будь-яких інших підстав касаційний суд не вправі втручатись у рішення судів нижчих ланок.
Відповідно до вимог ч. 3 ст. 370, п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК України, висновки місцевого суду щодо доведеності вини засудженого за ч. 1 ст. 309 КК України ґрунтуються на об`єктивно з`ясованих обставинах, які підтверджено доказами, безпосередньо дослідженими під час судового розгляду й оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Зміст обставин і доказів докладно наведено у вироку.
Беручи до уваги те, що відмінність складів кримінальних правопорушень, передбачених статтями 307 та 309 КК України, полягає у наявності чи відсутності спеціальної мети  – мети збуту, то для вирішення питання про кваліфікацію злочину, пов`язаного з незаконним придбанням та зберіганням наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів, зокрема щодо відсутності чи наявності умислу на збут, суд у кожному конкретному випадку має оцінити обставини справи, які стосуються характеристики мотивів, намірів особи при здійсненні нею такого придбання та зберігання.
Як видно з доданих до касаційної скарги копій судових рішень, доводи прокурора про те, що дії засудженого щодо незаконного придбання та зберігання наркотичних засобів – «канабіс» охоплюються складом кримінального правопорушення, відповідальність за яке передбачено ч. 2 ст. 307 КК України, були предметом ретельної перевірки суду першої інстанції та знайшли належну оцінку у вироку.
Зокрема, місцевий суд перекваліфікував дії  ОСОБА_4 з ч. 2 ст. 307 КК України на ч. 1 ст. 309 КК України, оскільки стороною обвинувачення не було доведено, що він незаконно придбав та зберігав наркотичні засоби саме з метою їх збуту. При цьому будь-яких доказів наявності такої мети, в діях ОСОБА_4 , прокурором надано не було і в судовому засіданні не встановлено, а факт виявлення в автомобілі останнього наркотичні засоби (не дивлячись на те, що вони були розфасовані в пакування незначної ваги), не може вважатися доказом умислу обвинуваченого на їх збут (з урахуванням обставин цього кримінального провадження), адже за твердженням обвинуваченого саме в такому вигляді (розфасованому) він придбав ці наркотичні засоби (загальна вага яких, в перерахунку на суху речовину, становила 35,226 г).
Вищевказане твердження прокурора було також предметом розгляду і в суді апеляційної інстанції, який погодився з висновками місцевого суду, зазначивши про те, що розфасування наркотичного засобу «канабіс», без інших ознак, не свідчить про намір його збуту.
З урахуванням обставин цього кримінального провадження Верховний Суд вважає ці висновки обґрунтованими.
Водночас доводи касаційної скарги прокурора фактично зводяться до його посилань на неповноту судового розгляду, незгоду з наданою судом оцінкою доказів, оспорювання встановлених за результатами судового розгляду фактів з викладенням власної версії подій, які стосуються, по суті, невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, що виходячи з вимог ст. 438 КПК України не є предметом перевірки суду касаційної інстанції.
При перевірці судових рішень, в межах доводів касаційної скарги прокурора, не встановлено обставин, які би ставили під сумнів законність і обґрунтованість висновків судів першої та апеляційної інстанцій про винуватість ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому злочину, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України.
Також Верховний Суд погоджується з висновком апеляційного суду про обраний вид та розмір покарання, який, на його думку, відповідає меті покарання, тяжкості вчиненого злочину, обставинам справи та особі обвинуваченого, оскільки застосування ст.75 КК України може виправити антисоціальні засади ОСОБА_4 та сформувати у нього, засади правомірної поведінки, поваги до правил і традицій людського співжиття.
Переконливих доводів, які би ставили під сумнів законність рішення суду апеляційної інстанції, умотивованість його висновків з питань правильності застосування закону України про кримінальну відповідальність при призначенні  ОСОБА_4 покарання та справедливості обраного йому заходу примусу, прокурор у касаційній скарзі не навів.
Підстав вважати призначене  ОСОБА_4  покарання явно несправедливим через м`якість або призначеним у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність Верховний Суд не вбачає. 
Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Таким чином, оскільки із касаційної скарги та наданих до неї судових рішень убачається, що підстав для задоволення скарги немає, Верховний Суд вважає за необхідне відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України відмовити у відкритті касаційного провадження. 
На цих підставах Верховний Суд постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою прокурора на вирок Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 08 квітня 2020 року та ухвалу Запорізького апеляційного суду від 10 грудня 2020 року стосовно ОСОБА_4 .
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню не підлягає.
Судді:
 
ОСОБА_1                                             ОСОБА_2                                       ОСОБА_3