ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/757/21 Справа № 201/4361/20 	  	Суддя у 1-й інстанції - Наумова О. С. Суддя у 2-й інстанції - Ткаченко І. Ю.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2021 року        Дніпровський Апеляційний суд у складі: 
                головуючого - судді Ткаченко І.Ю.
               суддів        - Деркач Н.М., Пищиди М.М. 
розглянувши у спрощеному позовному провадженні в м. Дніпро цивільну справу
за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Дніпровський електротранспорт» Дніпровської міської ради, третя особа - ОСОБА_2 , про відшкодування матеріальної шкоди, завданої злочином 
за апеляційною скаргою комунального підприємства «Дніпровський електротранспорт» Дніпровської міської ради
на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 27 липня 2020 року, -
                                   В С Т А Н О В И В:
Вироком Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 11.02.2020р. по справі № 201/7201/18 ОСОБА_2 визнано винуватим у вчиненні злочину передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України та призначене йому покарання у вигляді штрафу в розмірі 500 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 8500 гривень з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на один рік. Позовні вимоги ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Дніпровський електротранспорт» Дніпровської міської ради про відшкодування матеріальної шкоди задоволено частково. Стягнуто з Комунального підприємства «Дніпровський електротранспорт» Дніпровської міської ради на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди ?102826,6?0 грн. В іншій частині позовних вимог відмовлено (а.с. 40-43). 
Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 30.04.2020р. за результатами оскарження вироку директором КП «Дніпропетровський Електротранспорт» ДМР - Кобця В.В., вирок скасовано в частині вирішення цивільних позовів ОСОБА_1 та ОСОБА_3 до КП «Дніпропетровський Електротранспорт» ДМР ради та призначити новий розгляд справи в порядку цивільного судочинства (а.с. 46 – 53). 
24 червня 2020 року ОСОБА_1 подано уточнену позовну заяву, в якій він просив стягнути з відповідача КП “Дніпровський електротранспорт” ДМР на свою користь: матеріальну шкоду, завдану пошкодженням автомобіля в сумі 97746,60 грн.; матеріальну шкоду, завдану у зв`язку з понесеними витратами з оплати послуг зберігання пошкодженого автомобіля на стоянці в сумі 1080 грн.; витрати пов`язані з залученням експерта для визначення матеріальної шкоди, завданої пошкодженням автомобіля, в сумі 4000 грн. (а.с.65-68). 
Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 27 липня 2020 року позовні вимоги ОСОБА_1 до КП «Дніпровський електротранспорт» ДМР, третя особа - ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої злочином - задоволено частково. Стягнуто з КП «Дніпровський електротранспорт» ДМР на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування майнової шкоди, завданої наслідками дорожньо-транспортної пригоди 97746,60 грн. В задоволенні іншої частини позовних вимог – відмовлено. Стягнуто з КП «Дніпровський електротранспорт» ДМР на користь ОСОБА_1 судові витрати по оплаті експертного дослідження в розмірі – 3956,00 грн. (а.с.108-111). 
Додатковим рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 22 вересня 2020 року вирішено питання судових витрат (а.с.130). 
В апеляційній скарзі, КП «Дніпровський електротранспорт» ДМР, посилаючись на порушення судом 1 інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати (а.с.116-118). 
В порядку ст. 360 ЦПК України від ОСОБА_1 надійшов відзив на апеляційну скаргу в якому посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, просив, апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін. 
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.
Судом 1 інстанції встановлено, що згідно вироку Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 11.02.2020р. по справі № 201/7201/18, встановлено, що 25.05.2018р. приблизно о 07 год. 25 хв. сталася ДТП, за обставинами якої ОСОБА_2 , керуючи технічно справним тролейбусом марки «ПМЗ-2», бортовий номер НОМЕР_1 , який належить КП «Дніпровський електротранспорт» Дніпровської міської ради, працівником якого є ОСОБА_2 , рухався в Соборному району м. Дніпро по проспекту Гагаріна з боку вулиці Абхазької в напрямку вулиці Болгарської.
Під час руху ОСОБА_2 , грубо порушуючи правила безпеки дорожнього руху, проявляючи крайню неуважність до дорожньої обстановки та їх змінам, при виникненні перешкоди для руху у вигляді маршрутного транспортного засобу «Мерседес-Бенц» реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_4 , який знаходився попереду на його смузі руху, заходів до негайного зниження швидкості аж до зупинки транспортного засобу не прийняв, внаслідок чого в районі електроопори № 678 скоїв з ним зіткнення.
Порушення правил безпеки дорожнього руху виразилося в тому, що водій ОСОБА_2 , керуючи тролейбусом марки «ПМЗ-2» бортовий номер НОМЕР_1 порушив вимоги п. 12.3 Правил дорожнього руху України, згідно якого «У разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, які водій спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди», невиконання якого, згідно висновку судово-автотехнічної експертизи № 5/10.1/429 від 25.06.2018, знаходиться в причинному зв`язку з наслідками, що настали.
Дії ОСОБА_2 , які виразилися в порушенні Правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження, кваліфікуються за ч. 1 ст. 286 КК України.
Внаслідок ДТП пасажиру автомобіля «Мерседес-Бенц» ОСОБА_3 спричинені тілесні ушкодження, які згідно висновку судово-медичної експертизи № 1822е від 22.06.2018р., відносяться до середнього ступеню тяжкості тілесних ушкоджень, що зумовлюють тривалий розлад здоров`я, строком на 3 тижні (більш як 21 день).
Автомобілю «Мерседес-Бенц», д.р.н. НОМЕР_2 , власником якого є позивач ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 , виданого 31.08.2016р., в результаті ДТП завдано механічні пошкодження.
Вироком Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 11.02.2020р. по справі № 201/7201/18 ОСОБА_2 визнано винуватим у вчиненні злочину передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України та призначене йому покарання у вигляді штрафу в розмірі 500 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 8500 гривень з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на один рік.
Позовні вимоги ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Дніпровський електротранспорт» Дніпровської міської ради про відшкодування матеріальної шкоди задоволено частково. Стягнуто з Комунального підприємства «Дніпровський електротранспорт» Дніпровської міської ради на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди ?102826,6?0 грн. В іншій частині позовних вимог відмовлено (а.с. 40-43).
Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 30.04.2020р. апеляційну скаргу директора Комунального підприємства «Дніпропетровський Електротранспорт» Дніпропетровської міської ради — Кобця В.В. задоволено частково. Вирок скасовано в частині вирішення цивільних позовів ОСОБА_1 та ОСОБА_3 до Комунального Підприємства “Дніпропетровський Електротранспорт” Дніпропетровської міської ради та призначити новий розгляд справи в порядку цивільного судочинства (а.с. 46-53).
Отже, вирок в частині визнання ОСОБА_2 винним у вчиненні злочину передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, набрав законної сили 30.04.2020р.
Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, який набрав законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
Як встановлено судом у кримінальній справі і підтверджено відповідними матеріалами і експертними висновками, автомобілю «Мерседес-Бенц», д.р.н. НОМЕР_2 , завдані механічні пошкодження саме в результаті ДТП з вини водія ОСОБА_2 через порушення ним Правил дорожнього руху.
Так, протоколом огляду місця ДТП від 25.05.2018р. встановлено, що на місці ДТП після зіткнення тролейбусу та автобусу «Мерседес-Бенц». Згідно огляду транспортних засобів у тролейбуса під керуванням ОСОБА_2 пошкоджено передній бампер, лобове скло та передня панель. Згідно огляду транспортних засобів у автомобіля «Мерседес-Бенц» н.з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_4 пошкоджено задній бампер, обидві задні дверцята, обидві задні крила, задні ліхтарі, заднє ліве бокове скло.
Протоколом проведення слідчого експерименту від 12.06.2018р. і доданою схемою підтверджено, що ОСОБА_2 на місці пригоди, яке відбулось 25.05.2018р. приблизно о 07-00 год. на вул. Болгарській та проспекті Гагаріна, останній пояснив, що він керував тролейбусом «ПМЗ-2» д/н НОМЕР_1 по пр. Гагаріна, проїжджаючи вул. Абхазьку зрозумів, що у тролейбуса не працюють електричні гальма. Швидкість була приблизно 20/км/год і на перехресті з вул. Болгарська скоїв зіткнення з маршрутним таксі марки «Mersedes Sprinter», пошкодивши вказаному автомобілю задню частину кузову.
Висновком експерта № 5/10.1/429 від 15.06.2018р. підтверджено, що у даній дорожній обстановці водій тролейбуса ОСОБА_2 повинен був діяти згідно до вимог п.12.3 Правил дорожнього руху. У дані дорожній обстановці дії водія тролейбуса «ПМЗ-2» ОСОБА_2 при задньому механізмові пригоди, не відповідали вимогам п.12.3 Правил дорожнього руху, що з технічної точки зору знаходиться в причинному зв`язку з настанням даної дорожньо-транспортної пригоди. Технічна можливість уникнути ДТП для водія ОСОБА_2 визначалася своєчасним виконанням ним вимог п.12.3 Правил дорожнього руху та для чого не було будь яких перешкод технічного характеру, які не дозволили би йому виконати їх та виконання яких було необхідно вимогою для уникнення пригоди з його сторони. У ДАНІ ДТП водій автомобіля «Мерседес Бенц» ОСОБА_4 повинен був діяти згідно до вимог п.1.5 Правил дорожнього руху та його діях не вбачається невідповідностей вимогам п.15 Правил дорожнього руху.
Отже, вироком суду у відповідності до правил ч. 6 ст. 82 ЦПК України доведено, що винні дії водія ОСОБА_2 призвели до пошкодження автомобіля, що належить позивачеві.
Сторонами не оспорюється і визнається та обставина, що володільцем тролейбуса є Комунальне підприємство «Дніпровський електротранспорт» Дніпровської міської ради та на момент ДТП ОСОБА_2 виконував трудові обов`язки на цьому підприємстві (що також установлено під час розгляду кримінальної справи), то саме відповідач має відшкодувати завдану водієм ОСОБА_2 матеріальну шкоду.
Як видно з ухвали апеляційного суду, переглядаючи вирок в частині цивільного позову, апеляційний суд посилався на те, що матеріалами провадження встановлено, що ОСОБА_1 , як власник пошкодженого внаслідок ДТП автомобіля, заявив вимоги про стягнення на його користь з КП «Дніпропетровський Електротранспорт» ДМР завданої злочином у розмірі 149993,14 грн. Суд першої інстанції вимог задовольнив частково та вирішив стягнути з цивільного відповідача на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду у розмірі вартості відновлювального ремонту автомобіля — 97746,60 грн., вартості проведеної експертизи — 4000 грн. та витрат, пов`язаних із зберіганням майна — 1080 грн.
Проте суд, задовольняючи частково цивільний позов ОСОБА_1 , не надав належної оцінки доказам, якими його обґрунтовано. Так, з долученого до цивільного позову висновку експерта від 18.07.2018р. вбачається, що розмір матеріальних збитків, завданих власнику автомобіля внаслідок ДТП, складає 144913,14 грн. Вимоги про стягнення саме цієї суми і були заявлені ОСОБА_1 .
Водночас, цим висновком визначено й вартість відновлювального ремонту у розмірі 97746,60 грн., яку вважав за необхідне стягнути суд.
Між тим, вирішуючи питання про необхідність стягнення зазначеної суми, суд не надав оцінку тим обставинам, що згідно з дослідницькою частиною висновку експерта, розмір завданих злочином збитків відповідає ринковій вартості автомобіля на день ДТП, тоді як під матеріальною шкодою слід розуміти фактичні втрати, яких зазнала потерпіла сторона у формі пошкодження майна, внаслідок протиправної поведінки іншої особи, та вона не може дорівнювати його повній вартості.
Апеляційним судом зауважено, що ці суперечливі висновки експерта не були враховані судом під час вирішення цивільного позову. За їх наявності неможливо достеменно встановити дійсну ринкову вартість майна, що виключало б сумніви у доцільності проведення його відновлювального ремонту. Окрім цього, в матеріалах провадження міститься лише копія висновку експерта.
Згідно з наданим позивачем оригіналом Висновку експертного дослідження автотоварознавця № 123/18А від 18.07.2018р. вартість матеріального збитку, нанесеного власнику автомобіля «Мерседес-Бенц», д.р.н. НОМЕР_2 , становить 144913,14 грн.
При цьому, як вказано на стор. 16, 17 дослідницької частини висновку (а.с.85,86) ринкова вартість автомобіля станом на момент його пошкодження складає 144913,14 грн. у зв`язку з чим, експерт дійшов висновку, що в даному випадку відновлювати пошкоджений автомобіль економічно недоцільно, оскільки витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу в сумі 209630,23 грн. перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди - стор. 16, 17 висновку (а.с. 83).
Таким чином, експерт зробив висновок про те, що ринкова вартість автомобіля на дату ДТП, без урахування пошкоджень транспортного засобу при ДТП складає 144 913,14 грн. Коефіцієнт фізичного зносу деталей прийнятий як 0,70. Таким чином, вартість відновлюваного ремонту автомобіля з урахуванням коефіцієнт фізичного зносу деталей (0,70), склала 97746,60 грн.
Саме цю суму - 97746,60 грн. позивач в уточнених вимогах просив стягнути з КП «Дніпровський електротранспорт» ДМР.
З урахуванням дослідницької частин висновку експерта, розмір завданих злочином збитків відповідає ринковій вартості автомобіля на день ДТП.
Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції виходив із їх законності та обґрунтованості. Однак, суд не прийняв як доказ витрат з оплати послуг зберігання пошкодженого автомобіля на стоянці ПП «Автоклуб» в сумі 1080 грн. (а.с. 69), оскільки відповідного договору позивачем не надано, а означена квитанція з призначенням платежу «за зберігання» від 12.06.2018р. не може свідчити, що ці витрати пов`язані зі зберіганням саме пошкодженого транспортного засобу а позивач був змушений їх здійснити з вини відповідача.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції.
Частинами 1, 2, 3 ст. 22 ЦК України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.
Згідно ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Частинами 1, 2 ст. 1187 ЦК України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Відповідно до Висновку експерта вартість відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнту фізичного зносу складових транспортного засобу, які підлягають заміні, складає 97746,60 грн.
Колегія суддів відхиляє доводи апелянта про те, що пошкодження автомобіля явно не відповідають сумі, що зазначена у висновку, і позивач міг відремонтувати свій автомобіль й понести реальні (доказів яких не надав), які є значно меншими, аніж заявлені до стягнення, оскільки вони спростовується, ст. 22 ЦК України, відповідно до якої, збитками є не лише фактичні витрати особи на ремонт пошкодженої речі, а й розмір витрат, які особа мусить зробити для відновлення пошкодженого автомобіля. Крім того, відповідач не скористався своїм правом клопотати перед судом про проведення судової автотоварознавчої експертизи для встановлення розміру матеріального збитку, а отже у суду немає підстав ставити під сумнів належність та допустимість доказу вартості відновлювального ремонту автомобіля «Мерседес-Бенц», д.р.н. НОМЕР_2 , який наданий позивачем.
Доводи апеляційної скарги, що ринкова вартість автомобіля складає 47166,54 грн, а відповідно вартість відновлювального ремонту згідно висновку експерта складає 97746,60 грн., у зв`язку з чим, ремонт транспортного засобу позивача є недоцільним, колегія суддів відхиляє, оскільки у висновку експерта зазначено, що ринкова вартість аварійно пошкодженого автомобіля складає 47166,54 грн., тобто після ДТП, а середня ринкова вартість даного автомобіля складає 144913,14 грн. у зв`язку з чим, доводи апеляційної є безпідставними.
Інші доводи не можуть бути взяті до уваги колегією суддів, оскільки вони фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці, а відповідно до вимог ст.89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.
При вирішенні справи, суд першої інстанції правильно визначив характер правовідносин між сторонами, вірно застосував закон, що їх регулює, повно і всебічно дослідив матеріали справи та надав належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам.        
       Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду має бути залишено без змін. 
Керуючись ст. 259, 268, 367, 375, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд, –
ПОСТАНОВИВ:
       Апеляційну скаргу комунального підприємства «Дніпровський електротранспорт» Дніпровської міської ради — залишити без задоволення. 
       Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 27 липня 2020 року - залишити без змін. 
       Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів в передбаченому законом порядку.
       Судді: