ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2021 р.	Справа № 587/2243/20	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Жигилія С.П.,
Суддів: Русанової В.Б. ,  Любчич Л.В. ,
за участю: секретаря судового засідання - Губарєвої В.А.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Сумського районного суду Сумської області від 06.11.2020 року (суддя Черних О.М.; м. Суми) по справі № 587/2243/20
за позовом ОСОБА_1        
до поліцейського батальйону № 1 роти № 3 Управління патрульної поліції в Сумській області Департаменту патрульної поліції лейтенанта Байбакова Вадима Юрійовича, третя особа: Управління патрульної поліції в Сумській області Департаменту патрульної поліції                        
про скасування постанови,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (надалі також - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Сумського районного суду Сумської області з адміністративним позовом до поліцейського батальйону № 1 роти № 3 Управління патрульної поліції в Сумській області Департаменту патрульної поліції лейтенанта Байбакова Вадима Юрійовича (надалі також - відповідач), в якому просив суд:
- скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАМ № 3207946 від 28.09.2020 року, якою позивача визнано винним за ч. 1 ст. 126 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425 грн.
Рішенням Сумського районного суду Сумської області від 06 листопада 2020 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 - відмовлено.
Позивач не погодився з рішенням суду першої інстанції та подав апеляційну скаргу в якій, посилаючись на його прийняття при неповному з`ясування обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального і процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Сумського районного суду Сумської області від 06.11.2020 та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити в повному обсязі.
Апеляційну скаргу обґрунтовано тим, що відповідачем не підтверджено законності зупинки транспортного засобу позивача, відтак у відповідача не було підстав для здійснення перевірки документів водія, а у позивача не виник обов`язок для їх пред`явлення. З цих підстав позивач вважає, що в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 126 КУпАП, тому притягнення позивача до адміністративної відповідальності є неправомірним. Крім того, позивач посилається на порушення відповідачем норм процесуального законодавства під час провадження у справі, оскільки транспортний засіб позивача було зупинено працівником поліції Рева О.В., розгляд справи розпочав відповідач, у відділенні поліції розгляд справи розпочала ОСОБА_2 , а після  перенесення розгляду справи про адміністративне правопорушення за клопотанням позивача, розгляд справи було розпочато спочатку знову відповідачем.
Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу в якому, наполягаючи на законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення без змін. 
Сторони в судове засідання суду апеляційної інстанції не з`явились, про дату, час та місце апеляційного розгляду справи повідомлені у встановленому законом порядку.
Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для вирішення справи, а особиста участь сторін в судовому засіданні - не визнана судом обов`язковою, колегія суддів визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи за відсутності сторін, без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу у відповідності до ч. 4 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши, в межах апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав. 
Судом встановлено, що постановою лейтенанта батальйону № 1 роти № 3 Управління патрульної поліції у Сумській області Департаменту патрульної поліції Байбакова В.Ю. у справі про адміністративне правопорушення від 28 вересня 2020 року серії ЕАМ N 3207946 ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425 грн.
У постанові зазначено, що 28 вересня 2020 року о 09:15 год в с. В.Піщане Сумської міської ради водій ОСОБА_1 керуючи автомобілем Део Ланос д.н.з. НОМЕР_1 , не пред`явив на законну вимогу працівника поліції документи, передбачені п. 2.1 Правил дорожнього Руху України, чим порушив пункт 2.4 ПДР України.
Не погодившись з прийнятим відповідачем рішенням, позивач звернувся з цим позовом до суду про його скасування.
Приймаючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивач на вимогу відповідача не виконав свій обов`язок та не пред`явив для перевірки документи, зазначені в пункті 2.1 ПДР України, що є порушенням вимог 2.4 ПДР України, а тому притягнення позивача до адміністративної відповідальності на підставі частини першої статті 126 КУпАП є обґрунтованим та правомірним.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів виходить з такого.
За приписами частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з пункту 8 частини першої статті 23 Закону України "Про Національну поліцію" поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.
Пунктом 11 частини першої статті цього Закону унормовано, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.
Відповідно до частини п`ятої статті 14 Закону України "Про дорожній рух" учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.
Відповідно до пункту 1.3 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 №1306, учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати передбачені ними вимоги, а особи, які порушують їх, відповідно до пункту 1.9 цих Правил несуть відповідальність згідно із законодавством.
В силу положень статті 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають, в тому числі, справи про порушення правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту, тощо. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.
Частиною другою статті 258 КУпАП передбачено, що протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.
У вказаних вище випадках, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі (стаття 283 КУпАП) на місці вчинення правопорушення.
В розділі 2 ПДР України закріплено обов`язки і права водіїв механічних транспортних засобів.
Так, відповідно до пункту 2.1 ПДР України водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, реєстраційний документ на транспортний засіб, поліс (сертифікат) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.
За приписами пункту 2.4 ПДР України на вимогу працівника поліції водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також пред`явити для перевірки документи, зазначені у пункті 2.1 ПДР України.
Аналогічні положення закріплені законодавцем також у статті 16 Закону України "Про дорожній рух", а саме, водій зобов`язаний мати при собі та на вимогу поліцейського, пред`являти для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, а у випадках, передбачених законодавством, - страховий поліс (сертифікат) про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.
Також, відповідно до пункту 21.3 статті 21 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" при використанні транспортного засобу в дорожньому русі особа, яка керує ним, зобов`язана мати при собі страховий поліс (сертифікат). Страховий поліс пред`являється посадовим особам органів, визначених у пункті 21.2 цієї статті (підрозділів Національної поліції), на їх вимогу.
Отже, право органів Національної поліції перевіряти наявність зазначених у пункті 2.1 ПДР України документів кореспондується із обов`язком водія мати при собі та на вимогу працівника поліції пред`явити такі документи.
Частиною першою статті 126 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката «Зелена картка») у вигляді накладення штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Аналіз вищенаведених норм свідчить, що згідно законодавства України на вимогу поліцейського водій транспортного засобу зобов`язаний пред`являти для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб та поліс (договір) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.
Разом з тим, як встановлено судом з дослідженого відеозапису реєстратора закріпленого на форменому одязі патрульних, та не заперечується й позивачем, останній відмовився пред`явити посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, а також поліс (договору) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів для перевірки на вимогу працівника поліції, що вказує на правомірність притягнення його до відповідальності та накладення адміністративного стягнення на підставі частини першої статті 126 КУпАП.
Згідно з пунктом 1 статті 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.
Стаття 69 КАС України передбачає, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.
Відповідно до статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Згідно частини першої статті 78 КАС України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.
Відповідно до пункту 4 розділу І Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України 07 листопада 2015 року за № 1395 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 10 листопада 2015 року, № 1408/27853 у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.
За такого правового врегулювання, з огляду на відмову позивача надати поліцейському посвідчення водія відповідної категорії та реєстраційного документа на транспортний засіб, колегія суддів вважає, що відповідачем правомірно винесено оскаржену постанову про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАМ № 3207946 від 28.09.2020.
Колегія суддів акцентує увагу позивача, що право органів Національної поліції перевіряти наявність посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб кореспондується із обов`язком водія мати при собі та на вимогу працівника поліції пред`явити такі документи.
Таке правозастосування узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними, зокрема, в постановах від 16 серпня 2019 року по справі № 524/126/17, від 10 вересня 2019 року у справі №537/2324/17, від 25 вересня 2019 року по справі № 127/19283/17, які суд в силу вимог ч. 5 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України враховує при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.
Наведене повністю спростовує обґрунтування вимог позову та апеляційної скарги позивача про те, що він мав право не пред`являти посвідчення водія та реєстраційний документ на транспортний засіб на вимогу поліцейського для перевірки, доки останній не доведе, що зупинка його транспортного засобу була законною, оскільки доводи позивача не ґрунтуються на вимогах законодавчих актів та не мають відношення до обов`язку водія транспортного засобу мати при собі та пред`явити на вимогу поліцейського для перевірки зазначені вище документи.
При цьому, колегія суддів вважає за необхідне зазначити таке.
Статтею 31 Закону України "Про Національну поліцію" передбачено, що поліція може застосовувати такі превентивні заходи, зокрема, як перевірка документів особи та зупинення транспортного засобу.
Під час проведення превентивних поліцейських заходів поліція зобов`язана повідомити особі про причини застосування до неї превентивних заходів, а також довести до її відома нормативно-правові акти, на підставі яких застосовуються такі заходи.
Поліцейський має право вимагати від особи пред`явлення нею документів, що посвідчують особу, та/або документів, що підтверджують відповідне право особи, у випадку якщо зовнішні ознаки транспортного засобу дають достатні підстави вважати, що транспортний засіб може бути знаряддям чи об`єктом вчинення правопорушення (пункт 6 статті 32 Закону України "Про Національну поліцію").
Поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі якщо транспортний засіб перебуває в розшуку (пункт 4 частини 1 статті 35 Закону України "Про Національну поліцію").
Підстави зупинки поліцейським транспортного засобу наведені у статті 35 Закону України "Про Національну поліцію". 
Як встановлено судом з долученого до матеріалів справи відеозапису, працівник патрульної поліції повідомляла позивачу про зупинку транспортного засобу на підставі п. 3 ч. 1 ст. 35 Закону України "Про Національну поліцію".
Пунктом 3 ч. 1 ст. 35 Закону України "Про Національну поліцію" встановлено, що поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі, якщо є інформація, що свідчить про причетність водія або пасажирів транспортного засобу до вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, або якщо є інформація, що свідчить про те, що транспортний засіб чи вантаж можуть бути об`єктом чи знаряддям учинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення.
Отже, наявність у відповідача відповідної інформації могла б слугувати підставою для зупинки автомобіля позивача, однак, колегія суддів зазначає, що предметом позову ОСОБА_1 є вимога про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, а тому доводи позивача щодо незаконної зупинки його транспортного засобу не є предметом доказування у цій справі та не стосуються предмета його позовних вимог.
Вказана правова позиція суду апеляційної інстанції узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними в постанові від 09 серпня 2019 року по справі № 760/20247/16-а.
Також колегія суддів відхиляє посилання позивача про порушення відповідачем норм процесуального законодавства під час провадження у справі, з таких підстав.
Згідно з п. 9-10 розділу ІІІ Інструкції № 1395 з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.11.2015 № 1395, розгляд справи розпочинається з представлення поліцейського, який розглядає цю справу. Поліцейський, що розглядає справу, оголошує, яка справа підлягає розгляду, хто притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснює особам, які беруть участь у розгляді справи, їх права і обов`язки. Після цього оголошується протокол про адміністративне правопорушення (якщо складення протоколу передбачається КУпАП), заслуховуються особи, які беруть участь у розгляді справи, досліджуються докази і вирішуються клопотання. Під час розгляду справи потерпілого може бути опитано як свідка.
Поліцейський оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Відповідно до п. 1 розділу IV Інструкції № 1395, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, поліцейський виносить постанову по справі про адміністративне правопорушення.
Матеріали справи свідчать та підтверджується долученим до матеріалів справи відеозаписом обставин події, що у зв`язку із вчиненням правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП, для встановлення особи та встановлення особи та всебічного і правильного розгляду справи, до позивача було застосовано адміністративне затримання, про що поліцейським взводу № 2 роти № 3 батальйону управління патрульної поліції в Сумській області Департаменту патрульної поліції сержантом поліції Ревою Олено Володимирівною складено протокол А3 № 146136 від 25.09.2020 про адміністративне затримання та доставлено до Сумського відділу поліції ГУН в Сумській області (а.с. 38).
В приміщенні Сумського відділу поліції ГУНП в Сумській області поліцейським УПП Ревою О.А. було роз`яснено позивачу вимоги ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП, повідомлено, що справу про адміністративне правопорушення буде розглянуто в приміщенні Сумського відділу поліції ГУНП в Сумській області, проте, за клопотанням позивача про перенесення розгляду справи про адміністративне правопорушення на інший день для можливості скористатися юридичною допомогою адвоката або іншого фахівця в галузі права, розгляд справи було відкладено на 28.09.2020 о 16:00 год. Також позивачу під особистий підпис було вручено сповіщення з повідомленням про запрошення до управління патрульної поліції в Сумській області Департаменту патрульної поліції, для розгляду справи 28.09.2020 о 18 год. 00 хв. про адміністративне правопорушення відносно Позивача за ч. 1 ст. 126 КУпАП (а.с. 37).
Також, з наявного в матеріалах справи відеозапису судом встановлено, що 28.09.2020 відповідачем під час розгляду справи про адміністративне правопорушення позивачу було роз`яснено його права, в тому числі право позивача надати письмові пояснення та клопотання, в чому полягає порушення, заслухано усні пояснення позивача, оголошено прийняту за результатом розгляду справи про адміністративне правопорушення постанови, право оскарження такої постанови. 
Таким чином, судом апеляційної інстанції не виявлено будь-яких порушень відповідачем порядку розгляду справи про адміністративне правопорушення, форма та зміст постанови про адміністративне правопорушення відносно позивача в повному обсязі відповідають вимогам чинного законодавства, зокрема нормам КУпАП.
Та обставина, що розгляд справи в приміщенні Сумського відділу поліції ГУНП в Сумській області, до його перенесення за клопотанням позивача, було розпочато сержантом поліції Ревою О.В., яка здійснила зупинку транспортного засобу позивача, а в день винесення оскарженої постанови від 28.09.2020 розгляд справи розпочато спочатку та розглянуто відповідачем, жодним чином не впливає на спірні правовідносини, оскільки не суперечить вищенаведеним вимогам чинного законодавства. При цьому, позивач не обґрунтовує яким чином зазначена обставина призвела до порушення його прав або законних інтересів та/або вплинула на результати розгляду справи про адміністративне правопорушення.  
Відповідно до ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
З оглядку на встановлені у справі обставини та враховуючи вищенаведені положення чинного законодавства, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення адміністративного позову ОСОБА_1 .
У відповідності до ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 Кодексу адміністративного судочинства України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Згідно ч. 1 ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку та прийняв законне і обґрунтоване судове рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права. 
Доводи апеляційної скарги встановлених обставин справи та висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.
Керуючись ст.ст. 229, 241, 243, 272, 286, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 327-329 Кодексу адміністративного судочинства України суд,
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1  залишити без задоволення.
Рішення Сумського районного суду Сумської області від 06.11.2020 року по справі № 587/2243/20  залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та відповідно до ч .3 ст. 272 КАС України є остаточною і оскарженню не підлягає.    

Головуючий суддя 	(підпис)	С.П. Жигилій	
Судді	(підпис)  (підпис) 	В.Б. Русанова    Л.В. Любчич