ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2052/21 Справа № 215/6129/19 	  	Суддя у 1-й інстанції - Коноваленко М. І. Суддя у 2-й інстанції - Зубакова  В. П.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2021 року                                                                м.Кривий Ріг

Справа № 215/6129/19
Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого судді – Зубакової В.П., 
суддів - Барильської А.П., Бондар Я.М.,
секретар судового засідання: Євтодій К.С.
сторони:
позивач – ОСОБА_1 , 
відповідачка – ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в порядку спрощеного позовного провадження,апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 на рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 04 листопада 2020 року, яке ухвалене суддею Коваленком М.І. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 06 листопада 2020 року -,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2019 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, який уточнив у січні 2020 року, до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів на утримання неповнолітніх дітей та припинення аліментів на утримання дружини.
В обґрунтування позову зазначив, що на він перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачкою, вони мають трьох дітей: доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
На підставі судового наказу Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 07 лютого 2019року з нього стягуються аліменти на користь ОСОБА_2 на утримання двох дітей: доньки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , у розмірі 1/3 частини зі всіх видів його доходів, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 09 січня 2019 року і до досягнення дітьми повноліття.
Рішенням Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 13 червня 2019 року стягнуто з ОСОБА_1 аліменти в розмірі 1/6 частини з усіх видів заробітку (доходу), щомісячно, на користь ОСОБА_2 , до виповнення сином ОСОБА_8 трирічного віку, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_6 , починаючи з 22.02.2019 року. 
На підставі судового наказу Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 20 серпня 2019року з ОСОБА_1 стягуються аліменти на користь ОСОБА_2 на утримання та й власність дитини: сина ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі 1/4 частини зі всіх видів його доходів, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 19 липня 2019 року і до досягнення дитиною повноліття.
Отже, на теперішній час з позивача стягуються аліменти у загальному розмірі, який дорівнює 3/4 частинам його зарплати, тобто 75% його заробітної плати: 7/12(58%) – аліменти на дітей, 1/6(16%) аліменти на дружину.
Дані обставини свідчать, що розмір аліментів перевищує встановлені діючим законодавством обмеження розміру відрахувань з його заробітної плати, як і те, що стягнення аліментів на утримання дружини за таких обставин взагалі неможливе.
Просить суд зменшити розмір аліментів, стягнутих на підставі судових наказів Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 07 лютого 2019 року у справі № 215/126/19 та від 20 серпня 2019 року у справі № 215/4215/19 з 7/12 до Ѕ частини його доходу щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину з дня набрання рішенням законної сили і до повноліття дітей. 
Стягнення аліментів на користь та утримання ОСОБА_2 у розмірі 1/6 частини з усіх видів його доходів щомісячно до досягнення сином ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_7 трирічного віку за рішенням Тернівського районного суду міста Кривого Рогу від 13 червня 2019 року у справі № 215/942/19 припинити.
Рішенням Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 04 листопада 2020 року у задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів на утримання неповнолітніх дітей та припинення аліментів на утримання дружини відмовлено.
В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового рішення про задоволення позовних вимог, посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для вирішення справи та невідповідність висновків, викладеним у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи. 
Вказує, що у разі втрати чоловіком можливості надавати допомоги на утримання дружини, з якою проживає дитина, розмір аліментів на утримання дружини може бути відповідно зменшений за рішенням суду аж до повного припинення їх стягнення.
Зазначає, що з нього, на утримання трьох неповнолітніх дітей, стягується більше половини його заробітку, таким чином загальний розмір аліментів складає 75%, що не відповідає вимогам розумності та справедливості. Його зарплата в середньому складає 24 233 грн. у місяць, на думку позивача, якщо у разі стягнення аліментів на трьох дітей зменшити до Ѕ частини його заробітку, їх розмір складатиме по 3235 грн. на кожну дитину, що майже у два рази перевищить мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину та відповідатиме нормам Закону, вимогам розумності та справедливості, а також буде необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дітей.
Вказує, що діти : ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , зареєстровані та є співвласниками разом з ним - квартири, за адресою: АДРЕСА_1 , за яку він самостійно та в повному обсязі сплачує витрати на комунальні послуги, в тому числі і за його дітей.
У відзиві на апеляційну скаргу, до якого додано докази надсилання копій відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам справи, відповідачка ОСОБА_2 зазначає, що оскаржуване судове рішення є законним та обґрунтованим, в процесі розгляду справи суд не порушив норм ні матеріального, ні процесуального права, а тому рішення суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу – без задоволення.
Заслухавши суддю-доповідача, позивача ОСОБА_1 та його адвоката Радченка О.М., які, кожен окремо, наполягали на доводах апеляційної скарги та просили її задовольнити, відповідачку ОСОБА_2 , яка заперечувала проти доводів апеляційної скарги та просила залишити її без задоволення, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційної скарги та відзиву на неї, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до вимог ч.1 ст.367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено підстав для задоволення позову, передбачених ст. 192 СК України. Крім того, розмір аліментів, який стягується з позивача не перевищує визначений у ч.3 ст. 70 ЗУ «Про виконавче провадження» розмір відрахувань, що також вказує на відсутність підстав задоволення позовних вимог. Також, надана позивачем інформація щодо його доходів, свідчить про можливість надавати матеріальну допомогу відповідачки на її утримання.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відмови в задоволенні позовних вимог щодо припинення аліментів на утримання дружини.
Проте, з висновком суду щодо відмови в зменшенні визначеного розміру аліментів, стягнутих за судовим наказом Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 20 серпня 2019року, колегія суддів не погоджується з наступних підстав.
За вимогами ст.ст. 263,264 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності на підставі закону, що регулює подібні відносини, або керуючись загальними засадами і змістом законодавства України.
Обґрунтованим визнається рішення, у якому повно відображені обставини, що мають значення для цієї справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.
При ухваленні рішення суд зобов`язаний з`ясувати питання, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обов`язково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини.
Суд першої інстанції ухвалюючи рішення названих вимог закону не дотримався.
Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ( а.с. 8,9,10).
Судовим наказом Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 07 лютого 2019року з ОСОБА_1 стягнуто аліменти на користь ОСОБА_2 на утримання двох дітей: доньки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , у розмірі 1/3 частини зі всіх видів його доходів, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 09 січня 2019 року і до досягнення дітьми повноліття.
Рішенням Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 13 червня 2019 року стягнуто з ОСОБА_1 аліменти в розмірі 1/6 частини з усіх видів заробітку (доходу), щомісячно, на користь ОСОБА_2 , до виповнення сином ОСОБА_8 трирічного віку, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_6 , починаючи з 22.02.2019 року. 
На підставі судового наказу Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 20 серпня 2019року з ОСОБА_1 стягнуто аліменти на користь ОСОБА_2 на утримання та й власність дитини: сина ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі 1/4 частини зі всіх видів його доходів, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 19 липня 2019 року і до досягнення дитиною повноліття.
Відповідно довідки Приватного акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» № 1292 від 08.10.2019 року ОСОБА_1 з 06.09.2002 року працює у Приватному акціонерному товариству «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» машиністом насосних установок, та його заробітна плата, за період з 01.04.2019 року по 30.09.2019 року, складає 145 037,98 грн. (а.с. 17).
Так, забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року за №3477-IV застосовуються судами при розгляді справ як джерело права.
За змістом п.1 ст.6, ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР, ст.1 Першого протоколу до Конвенції кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Відповідно до ст.ст.1,3 ЦК України, ст.ст.2,4-5,12-13,19 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають з цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також справ, розгляд яких, в порядку цивільного судочинства, прямо передбачено законом.
При цьому, в порядку цивільного судочинства, виходячи із його загальних засад про неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність, перш за все регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.
Кожна особа, а у випадках, встановлених законом, органи та особи, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси, мають право в порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів; або прав, свобод та інтересів інших осіб, інтереси яких вони захищають, державних чи суспільних інтересів.
Частина 1 ст.15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (ч.2 ст.15 ЦК України).
Статтею 51 Конституції України та ст.180 Сімейного кодексу України (далі - СК України) передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789XII (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини - батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Предметом їх основного піклування є найкращі інтереси дитини. Обов`язок виховувати та розвивати дитину найважливіший обов`язок матері і батька.
Статтею 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
У § 54 рішення Європейського суду з прав людини від 07 грудня 2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Олссон проти Швеції» (№ 2) від 27 листопада 1992 року, № 250, ст. 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.
Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року за № 2402-ІІІ, кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Згідно зі ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Отже, закон покладає на батьків обов`язок щодо надання утримання своїм неповнолітнім дітям у розмірі, необхідному для забезпечення належного та достатнього рівня життя дитини та її всебічного розвитку. Водночас, обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, причому, обов`язком особистим, індивідуальним, а не солідарним.
Частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.
Положенням ч.1 ст.182 СК України передбачено, що суд при визначенні аліментів враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Відповідно до ст.183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.
Враховуючи зміст ст.ст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у звязку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.
З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів, шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки).
Отже, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки стаття 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», стаття 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», стаття 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).
Такий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13.
Таким чином, виходячи з наведеного положення закону, при вирішення вимог щодо зміни розміру раніше стягнутих аліментів суд зобов`язаний з`ясувати матеріальний та сімейний стан як платника аліментів, так і стягувача, погіршення чи поліпшення їх здоров`я. вимога одержувача аліментів про зміну способу їх стягнення може мати місце і внаслідок виникнення необхідності у збільшенні розміру аліментів.
Звертаючись до суду з позовом про зменшення розміру аліментів, позивач посилався на те, що на теперішній час з нього стягуються аліменти у загальному розмірі, який дорівнює 3/4 частинам його зарплати, тобто 75% його заробітної плати: 7/12(58%) – аліменти на дітей, 1/6(16%) аліменти на дружину, такі обставини свідчать, що розмір аліментів перевищує встановлені діючим законодавством обмеження розміру відрахувань з його заробітної плати, як і те, що стягнення аліментів на утримання дружини за таких обставин взагалі неможливе.
Статтею 192 СК України передбачено можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Матеріали справи свідчать про те, що з позивача стягуються аліменти на утримання трьох дітей за двома судовими рішеннями, що дорівнює 3/4 частинам його заробітної плати: на утримання доньки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , у розмірі 1/3 частини зі всіх видів його доходів та сина ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі 1/4 частини зі всіх видів його доходів. 
При вирішенні позову суд не врахував обставини справи та прийшов до помилкового висновку, що не встановлено правових підстав для зменшення розміру стягуваних з позивача аліментів, згідно судового наказу Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 20 серпня 2019 року.
Колегія суддів вважає прийнятними доводи апеляційної скарги позивача щодо наявності підстав для застосування ст. 192 СК, в зв`язку з вищевикладеним.
При визначені розміру аліментів враховуються зобов`язання платника аліментів щодо утримання всіх неповнолітніх дітей чи інші аліментні зобов`язання.
Таким чином, колегія суддів бере до уваги, що позивач офіційно працює, наявність аліментних зобов`язань щодо трьох дітей, обов`язку сплачувати аліменти, приходить до висновку про зменшення розміру аліментів, встановлених судовим наказом Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 20 серпня 2019 року, з з 1/4 до 1/6 частини зі всіх видів доходів відповідача. Визначений розмір буде відповідати інтересам дітей, зокрема,саме такий розмір відповідатиме встановленому ст. 2 Конвенції ООН про права дитини принципу рівності прав дітей, враховуючи баланс інтересів дітей та матеріальних можливостей батька.
Крім цього, колегія суддів враховує, що батьки несуть рівні обов`язки по утриманню дитини, тому забезпечення дитині прожиткового мінімуму у розмірі, визначеному законом, покладається як на батька, так і на матір.
Для призначення судом утримання дружини, з якою проживає дитина, до досягнення дитиною трьох років від чоловіка - батька дитини, суд має дослідити, з ким проживає дитина. Матеріальне становище дружини, з якою проживає дитина, правового значення не має, а вирішальним є наявність у чоловіка - батька дитини можливості надавати матеріальну допомогу дружині.
Як свідчать матеріали справи, позивач в змозі надавати матеріальну допомогу відповідачці на її утримання, в зв`язку з чим, не бере до уваги доводи позивача про те, що враховуючи його аліментні зобов`язання відносно дітей, стягнення аліментів на утримання дружини за таких обставин взагалі неможливе. Крім того, згідно чинного СК України, визначені підстави припинення права дружини на утримання, серед яких відсутні підстави, які пов`язані в залежності від сплати аліментів на дітей.
З урахуванням зазначеного, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, у зв`язку з чим скасовує рішення суду в частині відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про зменшення розміру аліментів, стягнутих судовим наказом Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 20 серпня 2019 року приймає в цій частині нове рішення про часткове задоволення цих позовних вимог.
Керуючись ст.ст. 367, 374, п. 3 ч. 1 ст. 376, ст. ст. 381, 382 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 – задовольнити частково.
Рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 04 листопада 2020 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про зменшення розміру аліментів, стягнутих судовим наказом Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 20 серпня 2019 року скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про часткове задоволення цих позовних вимог.
Зменшити розмір аліментів, встановлених судовим наказом Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 20 серпня 2019 року, з  ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання та й власність дитини: сина ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з 1/4 до 1/6 частини зі всіх видів його доходів, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 03 лютого 2021 року і до досягнення дитиною повноліття.
Судовий наказ, виданий Тернівським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 20 серпня 2019року у цивільній справі № 215/4215/19 відкликати.
В іншій частині рішення суду залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
       Повне рішення суду складено 08 лютого 2021 року.

Головуючий:

Судді: