Ухвала
    
16 березня 2021 року
м. Київ
 
справа № 569/11065/20
провадження № 61-4127ск21  
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Дундар І. О. (суддя-доповідач), Краснощокова Є. В., Тітова М. Ю., розглянув касаційну скаргу Рівненської обласної державної адміністрації на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 12 жовтня 2020 року та постанову Рівненського апеляційного суду від 26 січня 2021 року у справі за позовом Рівненської обласної державної адміністрації до ОСОБА_1 про повернення безпідставно набутого майна,
ВСТАНОВИВ:
Відповідно до частини третьої статті 6 Закону України «Про доступ до судових рішень» суд при здійсненні судочинства може використовувати лише текст судового рішення, який опубліковано офіційно або внесено до Реєстру.
Аналіз Єдиного державного реєстру судових рішень свідчить, що у 2020 році Рівненська обласна державна адміністрація звернулася із позовом до ОСОБА_1 про повернення безпідставно набутого майна, у якому просила суд стягнути з відповідача кошти в сумі 58 948,12 грн, а також судові витрати. 
Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 12 жовтня 2020 року, залишеним без змін постановою Рівненського апеляційного суду від 26 січня 2021 року, у задоволені позову Рівненської обласної державної адміністрації відмовлено.
11 березня 2021 року засобами поштового зв`язку Рівненська обласна державна адміністрації подала до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 12 жовтня 2020 року та постанову Рівненського апеляційного суду від 26 січня 2021 року. Рівненська обласна державна адміністрації посилається на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права і просить скасувати рішення суду першої інстанції та постанову суду апеляційної інстанції та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити.
Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
Відповідно до пункту 1 частини шостої, частини дев`ятої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Ціна позову у справі № 569/11065/20 становить 58 948,12 грн та не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Тобто справа № 569/11065/20 є малозначною у силу вимог закону.
Рівненська обласна державна адміністрація у касаційній скарзі вказує, що справа становить значний суспільний інтерес та виняткове значення. Проте Рівненська обласна державна адміністрація не обґрунтовує, у чому проявляється значний суспільний інтерес та виняткове значення. Посилання у касаційній скарзі на порушення норм матеріального та процесуального права фактично підтверджує незгоду особи, яка подала касаційну скаргу, з оскарженими судовими рішеннями. І, відповідно, не свідчить, що справа становить значний суспільний інтерес та виняткове значення для учасника справи.
Посилання на інші випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню, касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять.
Однією з основних засад судочинства є забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, встановлених законом (пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України, пункт 9 частини третьої статті 2 ЦПК України).
Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду, як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).
Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судові рішення, що не підлягають касаційному оскарженню.
Таким чином, оскаржені рішення ухвалені у малозначній справі, ціна позову в якій не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Тому у відкритті касаційного провадження слід відмовити, оскільки касаційна скарга Рівненської обласної державної адміністрації подана на судові рішення, що не підлягають касаційному оскарженню.
Керуючись статтями 19, 260, 389, 394 ЦПК України Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,
УХВАЛИВ:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Рівненської обласної державної адміністрації на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 12 жовтня 2020 року та постанову Рівненського апеляційного суду від 26 січня 2021 року у справі за позовом Рівненської обласної державної адміністрації до ОСОБА_1 про повернення безпідставно набутого майна.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді:                                                                                                І. О. Дундар
 
                                                                                                   Є. В. Краснощоков
 
                                                                                                                         М. Ю. Тітов