ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2750/21 Справа № 211/2909/18 	  	Суддя у 1-й інстанції - Ткаченко С. В. Суддя у 2-й інстанції - Бондар  Я. М.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 квітня 2021 року                                                                м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді: Бондар Я.М.,
суддів: Барильської А.П., Зубакової В.П.
сторони:
позивач - Акціонерне товариство комерційний банк "ПриватБанк"
відповідач - ОСОБА_1 , 
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у порядку ч.13 ст.7, ч.1 ст.369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, апеляційну скаргу позивача Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" на рішення Довгинцівського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 17 листопада 2020 року, ухваленого суддею Ткаченко С.В. в місті Кривому Розі Дніпропетровської області, (відомості про дату ухвалення повного повний тексту судового рішення відсутні),-

ВСТАНОВИВ: 
У червні 2018 року позивач Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
В обґрунтування позову зазначив, що відповідно до укладеного між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та відповідачем кредитного договору № б/н від 16.07.2010 року, ОСОБА_1 отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.
В порушення умов Договору станом на 15.05.2018 року відповідач ОСОБА_1 має заборгованість за кредитним договором № б/н від 16.07.2010 року у загальному розмірі 82523,28 грн., яка складається із: 2898,09 грн. - заборгованість за кредитом; 71221,32 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 3998,00 грн. - заборгованість за пенею; 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); 3905,87 грн. - штраф (процентна складова).
До теперішнього часу відповідач ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором № б/н від 16.07.2010 року у добровільному порядку не погасила, тому позивач звернувся до суду з даним позовом за захистом своїх порушених прав та охоронюваних законом інтересів. 
Просив стягнути з відповідача заборгованість по кредиту в розмірі 82523,28 грн., та судові витрати у розмірі 1762,00 грн.
31.10.2018 року Довгинцівським районним судом м.Кривого Рогу було винесено заочне рішення, позовні вимоги АТ КБ «ПРИВАТБАНК» задоволено частково, в частині стягнення з ОСОБА_1 , заборгованості за кредитом, заборгованості по процентам та заборгованості за пенею, в іншій частині відмовлено.
ОСОБА_1 звернулася до суду з заявою про перегляд даного заочного рішення з підстав необґрунтованості в частині заборгованості за відсотками та пені, а також спливу строку позовної давності .
Ухвалою суду від 07.02.2020 року заочне рішення від 31.10.2018 року скасовано.
Рішенням Довгинцівського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 17 листопада 2020 року відмовлено в задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Позивач, АТ КБ «Приватбанк», будучи незгодним з ухваленим судовим рішенням подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на незаконність судового рішення, ухваленого з порушенням норм процесуального та матеріального права, невідповідністю висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, ставить питання про його скасування та ухвалення нового рішення, яким у повному обсязі задовольнити заявлені позивачем позовні вимоги, поклавши судові витрати на відповідача ОСОБА_1 .
При цьому, скаржник зазначає, що відповідач, підписавши заяву, отримавши кредитку картку, користуючись грошовими коштами та часткового сплачуючи заборгованість, визнала укладеним кредитний договір та погодилася з його умовами.
Вказує, що відсутність підпису боржника на відповідних тарифах, умовах та правилах не свідчить про не укладеність договору, оскільки суть договору приєднання і полягає в тому, що його умови визначаються однією стороною одноособово та викладаються у певних формулярах або інших стандартах, а інша сторона може лише приєднатися до таких умов, висловивши певним чином згоду на них.
Окрім того, позивач вважає, що суд, будучи незгодним з наданим Банком розрахунком боргу повинен був надати свій розрахунок, оскільки судом першої інстанції цього не зроблено, вважає, що суд ухилився від своїх прямих обов`язків, зокрема від здійснення правосуддя.
Вказує, що при ухваленні рішення судом були порушені ст.ст.76,77 ЦПК України, 207,209,634,639, 1054-1056 ЦК України, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення.
Вказує, що сторонами були погоджені всі істотні умови договору, у тому числі щодо розміру та порядку нарахування пені та штрафів, зокрема в анкеті заяві підписаній позичальником зазначено умови нарахування штрафу. Зазначає, що позивачем суду надані усі належні докази по справі, а тому при ухваленні рішення судом були порушені норми ст.ст.76,77 ЦПК України, ст.ст.207, 209, 634, 1054-1056 ЦК України.
Відзив на апеляційну скаргу позивача не подано.
В поясненнях представника позивача Бродька А.І. , які надійшли до суду апеляційної інстанції 25.01.2021 року, зазначено, що сторони уклали договір без відсотків, відповідач користувалася кредитними коштами, витратила 2898,09 грн., повернула лише 1579,38 грн., борг в межах кредитного ліміту становить 1318,71 грн.
Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч.13 ст.7, ч. 1 ст.369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Відповідно до вимог ст.367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог, доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга позивача не підлягає задоволенню, з огляду на таке.
Судом встановлено, що16.07.2010 року відповідачем заповнена та підписана Анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в «ПриватБанку» (1015130500164135894), за змістом якої вона висловила бажання оформити на своє ім`я пенсійну картку, погодившись, що заява, разом із пам`яткою клієнта, умовами та правилами надання банківських послуг, а також тарифами, які були надані їй для ознайомлення в письмовому вигляді становить між нею та банком договір про надання банківських послуг (а.с.8).
На підтвердження укладення між позивачем та відповідачем договору, за яким остання отримала кредит, заборгованість за яким склала спірну суму заборгованості, Банком надано: Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» (а.с. 9), в якому міститься інформація про базову % ставку в місяць, розмір щомісячних платежів, розмір пені та штрафу; Витяг з Умов та правил надання банківських послуг, затверджених наказом від 06.03.2010 №СП-2010-256 ( а.с. 10-33); довідку про видачу кредитної карти НОМЕР_1 дата її відкриття 16.12.2013 року з терміном дії до 07/17 р.; виписку по рахунку на ім`я відповідача, з якої вбачається операції за карткою № НОМЕР_1 , зокрема, встановлення, збільшення та зниження кредитного ліміту. 
Відповідно до розрахунку заборгованості за договором №б/н від 16.07.2010 року, укладеного між позивачем та відповідачем, станом на 15.05.2018 року за відповідачем рахується заборгованість у розмірі 82523 грн 28 коп., яка складається з: 2898,09 грн., заборгованість за кредитом; 71221,32 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом; 3998,00 грн., заборгованість за пенею та комісією; а також штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн., штраф (фіксована частина); 3905,87 грн., штраф (процентна складова) (а.с.6-7).
Позивачем заявлені вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором № б/н від 16.07.2010 року. З довідки щодо видачі кредитних карток вбачається що датою відкриття карткового рахунку є 16.12.2013 року.
Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про відмову позивачу у задоволенні позовних вимог в повному обсязі, виходив з того, що надані позивачем докази, а саме:Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду»; Витяг з Умов та правил надання банківських послуг; довідка про видачу кредитної карти НОМЕР_1 дата її відкриття 16.12.2013 року з терміном дії до 07/17 р.; виписка по рахунку на ім`я відповідача, не стосуються предмета доказування укладення між позивачем та відповідачем договору №б/н від 16.07.2010 року, за яким виникла спірна сума заборгованості, є належними доказами, а відповідач заперечує факт укладення нею з Банком кредитного договору та отриманням за таким договором кредитних коштів позовні вимоги Банком не доведені та безпідставні. .
Колегія суддів повністю погоджується з такими висновками суду першої інстанції та не погоджується із доводами скаржника, викладеними у скарзі з огляду на таке.
За вимогами ст.ст.263,264 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності на підставі закону, ;що регулює подібні відносини, або керуючись загальними засадами і змістом законодавства України.
Обґрунтованим визнається рішення, у якому повно відображені обставини, що мають значення для цієї справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.
При ухваленні рішення суд зобов`язаний зясувати питання, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обов`язково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини.
Суд першої інстанції дотримався зазначених вище норм закону, у зв`язку із чим рішення в даній справі є законним і обґрунтованим.
Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього  Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст.526 ЦК України).
Згідно з ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Одночасно приписами ст.1048 ЦК України визначено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст.1055 ЦК України).
За змістом ч.1 ст.633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору (ст.634 ЦК України).
Наданий позивачем Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг не підписані боржником, а тому посилання позивача на ці документи також є безпідставними.
Умови та Правила надання банківських послуг Банку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана позичальником.
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) приєднується до тих умов, з якими він безпосередньо ознайомлений.
Роздруківка із сайту позивача не може виступати належним доказом, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони, яка може вносити відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування.
Такий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19).
В зазначеній постанові Велика Палата Верховного Суду також зазначила, до вказаних правовідносин неможливо застосувати правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.
За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачці Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.
Окрім того, Велика Палата Верховного Суду вказує, що обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.
У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою споживачем банківських послуг (частина першастатті 11 Закону України від 12 травня 1991 року № 1023-XII «Про захист прав споживачів» (далі Закон №1023).
Згідно з п.22 ч.1 ст.1 Закону №1023 споживач фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.
У п.19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», прийняті 09 квітня 1985 року №39/248 на 106-му пленарному засіданні Генеральної Асамблеї ООН зазначено, що споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав в контрактах і незаконні умови кредитування продавцями.
Конституційний Суд України у рішенні у справі за конституційним зверненням громадянина щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22 листопада 1996 року № 543/96-В «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 11 липня 2013 року у справі №1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно- правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту.
Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори (пункт 1 частини другої статті 11 ЦК України).
Цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї (частини перша та друга статті 14 ЦК України).
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони (абзац перший частини першої статті 207 ЦК України). Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами) (абзац перший частини другої статті 207 ЦК України).
За частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів цього виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди (стаття 638 ЦК України).
Надана банком довідка щодо видачі кредитних карток та виписка з карткових рахунків позичальника не підтверджує факт отримання відповідачем кредитних коштів у позивача, оскільки єдиний договір, укладений між сторонами та підписаний особисто відповідачем, що міститься в матеріалах справи, свідчить про отримання банківської послуги відносно оформлення пенсійної картки. Довідка щодо видачі кредитних карток та виписка по рахункам не містить особистої інформації для здійснення ідентифікації особи, окрім ім`я та прізвища, та не підтверджує факт отримання зазначених у виписці кредитних карт саме відповідачем у справі. 
Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 погодилась з тим, що підписана нею заява разом з Умовами та Правилами складає між нею і банком договір, не заслуговують на увагу, оскільки судом першої інстанції встановлено, що вказана заява стосувалася наміру відповідача оформити пенсійну картку (соціальну), а не кредит (в цьому документі відсутні відомості про встановлення будь-якого кредитного ліміту).
Аргументи апеляційної скарги про необхідність застосування до спірних правовідносин правил частини першої статті 634 ЦК України є неспроможними, оскільки Умови та Правила, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua), неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк», тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. 
З огляду на вищезазначене, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення позову в повному обсязі, та зазначає, що доводи позивача, викладені у скарзі є необґрунтованими та фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте, відповідно до вимог ст.89 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.
Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
У зв`язку з наведеним, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу позивача слід залишити без задоволення, а оскаржене рішення суду першої інстанції, як законне та обґрунтоване, без змін.
Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Оскільки суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанцій, немає.
Керуючись ст.ст.367,368,374,375,381-384 ЦПК України, Дніпровський апеляційний суд, -
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу позивача Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" залишити без задоволення.
Рішення Довгинцівського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 17 листопада 2020 рокузалишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.
Повний текст постанови складено 01 квітня 2021 року.

Головуючий:

Судді: