УХВАЛА 
 
29 березня 2021 року
м. Київ
 
справа № 712/7740/18
провадження № 61-14865св19
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Краснощокова Є. В. (суддя-доповідач), Дундар І. О., Тітова М. Ю.,
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк»,
 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційні скарги Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» та ОСОБА_1 на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 09 квітня 2019 року в складі судді
Марцішевської О. В. та постанову Апеляційного суду Черкаської області від
09 липня 2019 року в складі колегії суддів: Гончар Н. І., Сіренко Ю. В.,
Фетісової Т. Л.,
ВСТАНОВИВ:
У липні 2018 року  ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» (далі - АТ КБ «Приватбанк») про захист прав споживача, стягнення сум вкладів, стягнення грошових сум процентів, стягнення безпідставно списаних з банківського рахунку грошових коштів, стягнення неустойки, грошової компенсації за нанесену моральну шкоду.
Позов мотивований тим, що 18 березня 2014 року між ним та 
АТ КБ «Приватбанк» укладено договір банківського вкладу
№ SAMDNWFD0070092735400 строком на 366 днів до 18 березня 2015 року. За умовами цього договору йому залишено від попередньої угоди з відповідачем на особовому рахунку № НОМЕР_1 грошову суму в розмірі  155,00 євро із можливістю поповнення вкладу, розмір процентів складає 11 % річних, нарахування процентів починається з наступного після надходження грошових коштів дня за кожен день, виплата процентів - щомісячна шляхом зарахування на особовий рахунок № НОМЕР_2 . В подальшому, на вказаний особовий рахунок він вніс наступні суми: 12 червня 2014 року - 100,00 євро; 
14 липня 2014 року - 1450,00 євро; 09 серпня 2014 року - 111,00 євро; 
06 вересня 2014 року - 126,56 євро; 06 грудня 2014 року - 220,00 євро. Всупереч умовам вказаного договору відповідач не повернув позивачу такі суми: 19 січня 2015 року - 8,21 євро; 19 лютого 2015 року - 7,93 євро; 21 лютого 2015 року - 8,07 євро; 19 березня 2015 року -902,00 євро.
Крім того, 14 серпня 2014 року строком на 366 днів (до 02 серпня 2015 року включно) він уклав із відповідачем договір банківського вкладу
№ SАМDNWFD0070208199200, за умовами якого позивач вніс 02 серпня 
2014 року на особовий рахунок № НОМЕР_3 грошову суму в розмірі 700,00 дол. США, розмір процентів складає 10 % річних, нарахування процентів починається з наступного після надходження грошових коштів дня за кожен день, виплата процентів - щомісячна шляхом зарахування на особовий рахунок № НОМЕР_4 . Всупереч умовам цього договору 03 лютого 2015 року відповідач не повернув йому грошову суму в розмірі 7,01 дол. США.
Також, 22 грудня 2014 року між ним та відповідачем укладено договір банківського вкладу № SAMDNWFD0070421658200 строком на 366 днів до
22 грудня 2015 р. включно, за умовами якого він залишив від попередньої угоди з відповідачем на особовому рахунку № НОМЕР_5 грошову суму в розмірі 3 027,97 євро, та 22 грудня 2014 року внесено на особовий рахунок
№ НОМЕР_5 грошові суми в розмірі 2 991,78 євро, 36,19 євро, а 11 квітня 2015 року - 10,00 Євро. Розмір процентів складає 10 % річних, нарахування процентів починається з наступного після надходження грошових коштів дня за кожен день, виплата процентів - щомісячно шляхом зарахування на особовий рахунок № НОМЕР_5 . Всупереч умовам цього договору 23 червня
2015 року відповідач не повернув йому грошову суму в розмірі 73,47 євро.
03 січня 2015 року між сторонами укладено договір банківського вкладу №SAMDNWFD0070435841700, за умовами якого цього ж дня позивач вніс на особовий рахунок № НОМЕР_6 грошову суму в розмірі 105,28 євро із можливістю поповнення вкладу. 17 червня 2015 року було поповнено вклад на 40 дол. США, розмір процентів складає 10 % річних, нарахування процентів починається з наступного після надходження грошових коштів дня за кожен день, виплата процентів - щомісячна шляхом зарахування на особовий рахунок № НОМЕР_6 . Всупереч умовам вказаного договору 06 липня 2015 року відповідач не повернув йому грошову суму в розмірі 51,74 дол. США.
Відповідач за вказаними договорами повернув вклади частково. 
АТ КБ «Приватбанк» повідомив позивача листами про відмову у поверненні вкладів та у виплаті процентів, аргументуючи свою позицію тим, що Банк підозрює його у внесенні на рахунки підроблені грошові купюри. Крім того, відповідач безпідставно списував з банківського рахунку позивача 
№ НОМЕР_7 грошові кошти, що нараховуються позивачу як заробітна плата та/або пенсійне забезпечення. Так, 08 липня 2015 року списано 827,71 грн, 01 липня 2015 року списано 132,51 грн, 30 червня 2015  року списано 298,50 грн, 20 лютого 2015 року списано 481,57 грн, 21 січня 2015 року списано 481,57 грн. Такими діями банку порушені строки переказу позивачу грошових коштів від пенсійного фонду. Загальна сума простроченого переказу складає 2 221,86 грн (827,71 грн + 132,51 грн + 298,50 грн + 481,57 грн + 481,57 грн.). Відповідно до листа УНБУ в Черкаській області від 01 жовтня 2015 року № 11-128/71735 відповідач із повідомленням про виявлення сумнівних банкнот до УНБУ не звертався, а згідно листа Соснівського РВ УМВС України в Черкаській області від 05 жовтня 2015 року № 17017 відповідач із повідомленням про виявлення сумнівних банкнот до правоохоронців також не звертався.  Вважає вищенаведені дії відповідача протиправними, такими, що порушують його права як споживача банківських послуг.
Посилаючись на вказані обставини, з урахуванням збільшення розміру позовних вимог просив суд стягнути з відповідача на його користь грошові суми вкладів 
в розмірі 999,82 євро та 58,75 дол. США; 3% річних з урахуванням індексу інфляції за прострочення повернення вкладів в розмірі 940,84 євро та 42,52 дол. США; пеню у розмірі трьох відсотків вартості вкладів за кожен день прострочення повернення вкладів в розмірі 39 729,40 євро та 2 179,11 дол. США; безпідставно списані з його рахунку грошові кошти, переказані йому роботодавцем/пенсійним фондом, в розмірі 2 221,86 грн; пеню у розмірі 0,1 відсотка суми простроченого платежу (безпідставно списаних з його рахунку грошових коштів) за кожний день прострочення в розмірі 222,19 грн; 3% річних з урахуванням індексу інфляції за прострочення сплати простроченого платежу (безпідставно списаних з його рахунку грошових коштів) в розмірі 1 855,71 грн, грошову суму компенсації за нанесену моральну шкоду, яка полягає у моральних стражданнях, а також 
у пов`язаних із протиправністю діянь відповідача змінах звичайного укладу життя відповідача, в розмірі 50 000,00 грн.
Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 09 квітня 2019 року, залишеним без змін постановою Апеляційного суду Черкаської області від
09 липня 2019 року позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення сум вкладів та  безпідставно списаних з банківського рахунку грошових коштів  задоволено повністю, позовні вимоги про стягнення процентів, неустойки, грошової компенсації за нанесену моральну шкоду задоволено частково. 
Стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 суму вкладу 
в розмірі 999,82 євро, 3% річних за статтею 625 ЦК України 1 100,19 євро, пеню згідно з Законом України «Про захист прав споживачів» в розмірі 1 200,00 євро, всього - 3 300,01 євро.
Стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 суму вкладу 
в розмірі 58,75 доларів США, 3% річних за статтею 625 ЦК України 64,63 доларів США, пеню згідно з Законом України «Про захист прав споживачів»
100,00 доларів США, всього - 223,38 доларів США.
Стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 безпідставно списані грошові кошти пенсійної виплати в розмірі 2 221,86 грн, пеню згідно з Законом України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» у розмірі 222,19 грн, 3 % річних згідно зі статтею 625 ЦК України в сумі 222,74 грн, інфляційні відповідно до статті 625 ЦК України у сумі 933,15 грн, всього - 3 599,94 грн.
Стягнуто АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду
в сумі 5 000,00 грн.
Суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, виходив із того, що, позовна давність не поширюється на вимогу вкладника до банку (фінансової установи) про видачу вкладу, а системний аналіз вказаних норм чинного законодавства свідчить про поширення правового захисту банківського вкладу також і на кошти фізичної особи на умовах договору банківського рахунку (проценти за вкладами, пенсійна виплата), а тому вимоги позивача про стягнення з відповідача на його користь утримані без законних підстав грошові суми вкладів з процентами в розмірі 999,82 євро, 58,75 дол. США та суми пенсійної виплати, перераховані позивачу органом ПФУ на банківський рахунок в сумі 2 221,86 грн, є законними та обґрунтованими.
Частково задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди в розмірі 5 000,00 грн суд виходив з того, що з вини відповідача порушені права позивача як споживача банківських послуг, оскільки без підтвердження
у встановленому законом порядку факту внесення позивачем підроблених коштів Банком свавільно здійснені утримання з належних на праві власності позивачу сум відсотків, вкладів, грошових переказів пенсійної виплати, чим позивачу завдано моральної шкоди, яка полягала у моральних переживаннях внаслідок неправомірних дій, які виразились у встановленні не передбачених договором або законом обмежень його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд, пов`язаним із цим істотним порушенням нормальних життєвих зв`язків, оскільки позивач був позбавлений можливості належні йому кошти витрачати на власні потреби та змушений був вживати додаткових зусиль для досудового та судового захисту своїх порушених прав, тому з урахуванням принципу розумності та справедливості суд прийшов до висновку про задоволення  вказаної частин позовних вимог саме в такому розмірі
У серпні 2019 року АТ КБ «Приватбанк» подало до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 09 квітня
2019 року та постанову Апеляційного суду Черкаської області від 09 липня
2019 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржені судові рішення в частині задоволення позовних вимог та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.
Касаційна скарга мотивована тим, що згідно з п. 1.1.3.2.12 Умов, які є частиною договору про надання банківських послуг, укладеного між сторонами, і керуючись правом, передбаченим пунктом 2 статті 1071 ЦК України, статтею 26 Закону України «Про платіжні системи та перекази коштів в Україні», гл. 
6 Інструкції НБУ про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті
АТ КБ «Приватбанк» правомірно списав з рахунку позивача грошові кошти.
У серпні 2019 року ОСОБА_1  подав до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 09 квітня
2019 року та постанову Апеляційного суду Черкаської області від 09 липня
2019 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати постанову апеляційного суду та змінити рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог про стягнення пені згідно з Законом України «Про захист прав споживачів» та задоволення вимог про стягнення компенсації за нанесену моральну шкоду, визначивши розмір стягнення пені 39 729,40 євро та 2 179, 11 дол. США, розмір компенсації - 50 000,00 грн.
Касаційна скарга мотивована тим, що відповідно до частини п`ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» розмір пені визначено: 3 % від суми невиконаного зобов`язання за кожен день прострочення. Цією нормою законодавець передбачив особливу, підвищену відповідальність фінансового закладу перед споживачем. Тоді як оскаржуваним рішенням суд зменшив розмір пені більше ніж у тридцять три рази (вимога 39 729,00 євро, відповідно задоволено 1 200,00 євро), що зменшило відповідальність банку. Закон України «Про захист прав споживачів» не містить інституту зменшення відповідальності надавачу послуг перед споживачем, а тому застосування положень звичайного закону (зменшення неустойки за ЦК України) субсидіарно до положень конституційного закону є неприпустимим, адже самим конституційним законом встановлено безальтернативний імператив щодо порядку нарахування та стягнення неустойки в порядку статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів». Крім того при вирішенні питання про зменшення неустойки суди повинні об`єктивно оцінювати конкретну ситуацію, зокрема чи є цей випадок винятковим виходячи з інтересів обох сторін, які заслуговують на увагу, майновий стан сторін, ступінь виконання зобов`язання, причини неналежного виконання зобов`язання та форму вини боржника, співмірність розміру неустойки,  наслідки порушення, добровільне усунення винною стороною порушення та його наслідків, тощо. Вирішуючи спір, суд першої інстанції 
в порушення статей 212-214 ЦПК України не встановив фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення питання про зменшення розміру пені. При визначенні розмірукомпенсації за понесену моральну шкоду суди не врахували тривалістьта систематичність порушення відповідачем прав позивача.
Ухвалами Верховного Суду від 19 серпня 2019 року і від 28 серпня 2019 року відкрито касаційне провадження в цій справі.
Перевіривши доводи касаційних скарг та матеріали справи, Верховний Суд дійшов таких висновків.
Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 19 серпня 2020 року передано на розгляд Великої Палати Верховного Суду справу № 320/5115/17 (провадження
№ 61-38234св18) за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 до ПАТ КБ «ПриватБанк» про стягнення процентів, трьох процентів річних та неустойки (пені) за договорами банківських вкладів.
Зі змісту зазначеної ухвали слідує, що справу передано на розгляд Великої Палати Верховного Суду з тих підстав, що колегія суддів вважає за необхідне відступити від висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від
20 березня 2019 року у справі № 761/26293/16-ц (провадження № 14-64цс19).
Постановляючи цю ухвалу Верховний Суд виходив з того, що передбачена частиною п`ятою статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» відповідальність банку як виконавця фінансових послуг у вигляді сплати споживачеві пені у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги) за кожний день прострочення виконання надання послуги настає лише у випадку, коли 
у відповідному договорі (банківського вкладу або банківського рахунка) сторони встановили, що така послуга є оплачуваною, і визначили її вартість. В іншому випадку необхідно застосовувати положення вказаної правової норми про те, що у разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення (при цьому законодавець не вказує вид неустойки - штраф чи пеню, що підлягає сплаті). Наведена конструкція правової норми дозволяє зробити висновок про те, що в такому випадку три відсотки обчислюються від загальної вартості замовлення одноразово, а не за кожний день прострочення, тобто є штрафом, 
а не пенею, що цілком узгоджується з положеннями статей 549-552 ЦК України, якими врегульовано питання застосування неустойки як виду забезпечення виконання зобов`язання, зокрема, що штрафом є неустойка, яка обчислюється 
у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (частина друга статті 549 цього Кодексу).
Ухвалою Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року справу
№ 320/5115/17 (провадження № 14-133цс20) призначено до розгляду в порядку письмового провадження на 06 жовтня 2020 року. У подальшому розгляд справи було неодноразово відкладено. В останнє розгляд справи було відкладено на 08 червня 2021 року.
Аналіз ухвали Верховного Суду від 19 серпня 2020 року у справі 
№ 320/5115/17 (провадження № 61-38234св18) свідчить, що оскаржені судові рішення у цій справі та оскаржені рішення у справі, яку передано на розгляд Великої Палати Верховного Суду, ухвалені у подібних правовідносинах.
Відповідно до пункту 14 частини першої статті 253 ЦПК України провадження 
у справі зупиняється у випадку, встановленому пунктом 10 частини першої статті 252 цього Кодексу до закінчення перегляду в касаційному порядку.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає за необхідне зупинити провадження у цій справі до розгляду Великою Палатою Верховного Суду справи № 320/5115/17.
Керуючись статтями 252, 253, 260 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
УХВАЛИВ:
Зупинити касаційне провадження у справі № 712/7740/18 за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» про захист прав споживача, стягнення сум вкладів, стягнення грошових сум процентів, стягнення безпідставно списаних з банківського рахунку грошових коштів, стягнення неустойки, грошової компенсації за нанесену моральну шкоду до закінчення перегляду в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справи № 320/5115/17.
Ухвала суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, 
є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:                                                                             Є. В. Краснощоков 
 
І. О. Дундар
 
М. Ю. Тітов