ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2204/21 Справа № 201/17087/16-ц 	  	Суддя у 1-й інстанції - Ткаченко Н. В. Суддя у 2-й інстанції - Демченко  Е. Л.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 березня 2021 року        колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

               головуючого - судді Демченко Е.Л.
               суддів – Куценко Т.Р., Макарова М.О.
               при секретарі — Кругман А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпро апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю “Фінансова компанія “Укрфінанс груп” на рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 26 жовтня 2020 року по справі за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства “Райффайзен Банк Аваль”, акціонерного товариства “ОКСІ Банк”, товариства з обмеженою відповідальністю “Фінансова компанія “Укрфінанс груп”, треті особи — ОСОБА_2 , Управління-служби у справах дітей Соборної районної у місті Дніпро, про визнання недійсним кредитного договору та визнання недійсними договори відступлення права вимоги за кредитним та іпотечним договором, -

в с т а н о в и л а:

       У грудні 2016 року публічне акціонерне товариство “Райффайзен Банк Аваль”, наразі акціонерне товариство “Райффайзен Банк Аваль” (далі — АТ “Райффайзен Банк Аваль”), звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки. 
       У лютому 2017 року ОСОБА_1 звернулась до суду із зустрічним позовом до АТ «Райффайзен Банк Аваль», Редька Я.В., треті особи – ТОВ «Фінансова компанія «Укрфінанс груп», ПАТ «ОКСІ Банк», Управління – служба у справах дітей Соборної районної у м.Дніпрі ради, про визнання недійсним п.1.3. кредитного договору та визнання припиненим належним виконанням правовідносин за кредитним договором. 
       Ухвалою суду від 04 лютого 2019 року заяву ОСОБА_2 було задоволено та замінено сторону позивача за основним позовом АТ «Райффайзен Банк Аваль» на ОСОБА_2 . 
       Ухвалою суду від 04 лютого 2019 року позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки за заявою ОСОБА_2 було залишено без розгляду.
       Цією ж ухвалою зустрічні позовні вимоги ОСОБА_1 до АТ «Райффайзен Банк Аваль», ОСОБА_2 , треті особи – ТОВ «Фінансова компанія «Укрфінанс груп», ПАТ «ОКСІ Банк», Управління – служба у справах дітей Соборної районної у м.Дніпрі ради, про визнання недійсним п.1.3. кредитного договору та визнання припиненим належним виконанням правовідносин за кредитним договором визначені як основні. 
       Після надходження висновку судової експертизи ОСОБА_1 06 квітня 2020 року було подано остаточну редакцію позовних вимог про визнання недійсним кредитного договору №014/81-1-0-00/10386 від 10 грудня 2014 року, укладеного між ОСОБА_1 та ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є АТ «Райффайзен Банк Аваль», а також про визнання недійсними договору відступлення права вимоги за «Кредитним договором №014/81-1-0-00/10386 від 10 грудня 2014 року» від 24 вересня 2018 року та договору відступлення права вимоги за «Іпотечним договором №014/81-1-0-00/10386 від 09 листопада 2007 року» від 24 вересня 2018 року, укладених між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є АТ «Райффайзен Банк Аваль», та ПАТ «ОКСІ Банк», правонаступником якого є АТ «ОКСІ Банк», а також про визнання недійсними договору відступлення права вимоги за «Кредитним договором №014/81-1-0-00/10386 від 10 грудня 2014 року» від 24 вересня 2018 року та договору відступлення права вимоги за «Іпотечним договором №014/81-1-0-00/10386 від 09 листопада 2007 року» від 24 вересня 2018 року, укладених між ПАТ «ОКСІ Банк», правонаступником якого є АТ «ОКСІ Банк», та ТОВ «Фінансова компанія «Укрфінанс груп». 
       В обґрунтування своїх позовних вимог, в їх остаточній редакції, ОСОБА_1 зазначала, що 15 серпня 2006 року нею було укладено кредитний договір №014/107958/3172/74, відповідно до умов якого вона повинна була отримати 395 000 доларів США, але фактично отримала кредит у розмірі 1 994 750 грн., які відразу, після підписання нею вищезазначеного кредитного договору, банк перерахував на рахунок продавця квартири, яка розташована в АДРЕСА_1 . 
       Вказувала, що перед укладенням нею вищезазначеного кредитного договору та договору купівлі-продажу (які укладалися одночасно) продавці її квартири запитували у представника ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», чи можливо кредит надати в доларах США у розмірі 395 000 доларів США, на що отримали відповідь, що у касі банку готівкою навіть не назбирається 50 000 доларів США, тому кредит може бути надано виключно у національній валюті. Тому вона вважала, що кредитний договір укладається у тому розмірі та у тій валюті, яку вона реально отримала від банку, тобто у розмірі - 1 994 750 грн. 
       Зазначала, що фактично при укладенні нею кредитного договору №014/81-1-0-00/10386 від 10 грудня 2014 року для реструктуризації попереднього кредитного договору жодних коштів від банку не отримувала: банк спочатку у односторонньому порядку незаконно визначив розмір залишку її заборгованості за кредитним договором №014/107958/3172/74 від 15 серпня 2006 року у розмірі 2 924 671 грн.07 коп., а потім перевів сам собі зазначені кошти на рефінансування її заборгованості за першим кредитним договором шляхом укладання з нею нового кредитного договору №014/81-1-0-00/10386 від 10 грудня 2014 року. 
       Посилаючись на вказані вище обставини та те, що кредитний договір та усі похідні від нього правочини вчинені нею під впливом помилки, оскільки в неї не було жодної можливості перевірити розмір своєї заборгованості, що свідчить про наявність помилки та підтверджує обставини для визнання його недійсним, а тому просила суд ухвалити рішення, яким визнати недійсним кредитний договір №014/81-1-0-00/10386 від 10 грудня 2014 року укладений між нею та ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є АТ «Райффайзен Банк Аваль»; визнати недійсними наступні правочини переуступки прав за кредитним договором №014/81-1-0-00/10386 від 10 грудня 2014 року та прав за іпотечним договором від 09 листопада 2007 року: визнати недійсним договір відступлення права вимоги, за кредитним договором №014/81-1-0-00/10386 від 10 грудня 2014 року, від 24 вересня 2018 року та договір відступлення прав вимоги, за іпотечним договором №014/81-1-0-00/10386 від 09 листопада 2007 року, від 24 вересня 2018 року, укладених між АТ «Райффайзен Банк Аваль» та ПАТ «ОКСІ Банк», правонаступником якого є АТ «ОКСІ Банк»; визнати недійсним відступлення права вимоги, за кредитним договором №014/81-1-0-00/10386 від 10 грудня 2014 року, від 24 вересня 2018 року та договір відступлення прав вимоги, за іпотечним договором №014/81-1-0-00/10386 від 09 листопада 2007 року, від 24 вересня 2018 року, укладені ПАТ «ОКСІ Банк», правонаступником якого є АТ «ОКСІ Банк», та ТОВ «ФК «Укрфінанс груп».
       Рішенням Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 26 жовтня 2020 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені. Вирішено питання стосовно судових витрат. 
       Рішенням встановлено, що приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Данич О.Ф. були допущені однотипні описки у назвах 3-х договорів про відступлення прав вимоги, а саме помилково зазначена дата «09 листопада 2007 року» замість вірної дати «10 грудня 2014 року» у назві договорів про відступлення прав вимоги за «Іпотечним договором №014/81-1-0-00/10386 від 10 грудня 2014 року». 
       В апеляційній скарзі відповідач ТОВ «ФК «Укрфінанс груп», посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та постановити нове, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити. 
       Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої не встановив дійсних обставин справи, не взяв до уваги, що позивач факт укладання кредитного договору №№014/107958/3172/74 від 15 серпня 2006 року не оспорювала та предметом даного спору був інший, укладений між нею та банком договір. Будь яка помилка зі сторони позивача, під час укладання оспорюваного нею кредитного договору, була відсутня. ОСОБА_1 була ознайомлені з усіма його істотними умовами. Пояснення позивача та висновок експертизи не можу слугувати підставою для задоволення даного позову. 
       04 лютого 2021 року ОСОБА_1 надала відзив на апеляційну скаргу ТОВ «ФК «Укрфінанс груп», в якому, зазначаючи про законність та обґрунтованість рішення суду  першої інстанції, просила залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Наголошувала на тому, що сума заборгованості за кредитним договором  №014/107958/3172/74 від 15 серпня 2006 року має принципове значення встановлення судом наявності чи відсутності помилки у визначення банком розміру кредиту за кредитним договором №014/81-1-0-00/10386 від 10 грудня 2014 року. Її позов є цілком доведеним та обґрунтованим. 
       Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню виходячи з наступного.
       Відповідно до ст.ст.263,264 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим та має стосуватися, зокрема питань: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини сторін випливають із установлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин тощо.
       Проте, зазначеним вимогам закону рішення суду у повній мірі не відповідає з огляду на таке.
       Статтями 12,81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
       Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
       Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.
       Судом першої інстанції встановлено і це підтверджується матеріалами справи, що 15 серпня 2006 року між акціонерним поштово-пенсійним банком «Аваль» (правонаступником якого є ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником останнього є АТ «Райффайзен Банк Аваль») та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №014/107958/3172/74 від 15 серпня 2006 року.
       Відповідно до умов якого: п.1.1 кредитор, на положеннях та умовах цього договору, надає позичальнику споживчий кредит у вигляді невідновлювальної кредитної лінії (надалі кредит) з лімітом 395 000 доларів США; п.1.2 кредит надається на 216 місяців з 15 серпня 2006 року по 15 серпня 2024 року; п.1.4 процентна ставка за користування кредитом складає 11,5% (одинадцять цілих і п`ять десятих) відсотки річних. З тексту положення п.1.1. зазначеного договору вбачається, що він є реальним правочином (кредит надається одночасно з укладенням кредитного договору).
       15 серпня 2006 року ОСОБА_1 уклала договір купівлі-продажу квартири, яка розташована в АДРЕСА_1 , який посвідчено приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Ковальовою Є.Є. та зареєстровано в реєстрі за №2790.
        У п.3 зазначеного договору вказано, що продаж цієї квартири вчинено за 1 994 750 грн., які продавець одержав повністю при підписанні цього договору. 
       Відповідно до офіційного курсу НБУ, станом на 15 серпня 2006 року 1 долар США = 5,05 грн., зазначена сума була еквівалентна 395 000 дол. США.
       15 серпня 2006 року між ОСОБА_1 та ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» було укладено іпотечний договір №014/107958/3172/74/329, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Ковальовою Є.Є та зареєстрований в реєстрі за №2201. Відповідно до положень п.1.1 зазначеного договору: «Цей договір забезпечує вимоги іпотекодержателя, що виникають з кредитного договору №014/107958/3172/74 від 15 серпня 2006 року». 
       10 грудня 2014 року між ОСОБА_1 та ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» було укладено кредитний договір №014/81-1-0-00/10386. 
       У п.1.1 якого зазначено суму та валюту кредиту: 2 924 671 грн. 07 коп.; у п.1.2 зазначено цільове призначення: кошти видаються на рефінансування заборгованості позичальника перед кредитором за кредитним договором №014/107958/3172/74 від 15 серпня 2006 року; у п.1.3 зазначено дату надання кредиту: одноразово 11 грудня 2014 року; у п.1.4 зазначено дату повного погашення: 11 жовтня 2027 року; у п.1.5 зазначено процентну ставку, тип процентної ставки: процентна ставка становить 17,00% річних.
       10 грудня 2014 року між ОСОБА_1 та ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» було укладено іпотечний договір №014/81-1-0-00/10386 .
       Відповідно до положень п.1.1 зазначеного договору: «Відповідно до умов цього договору іпотекодавець передає іпотекодержателю в іпотеку наступне нерухоме майно: назва об`єкту нерухомості – квартира, містобудівного ансамблю « ІНФОРМАЦІЯ_1 » - комплекс «Східна башта»; реквізити правовстановлюючого документу та документів, що підтверджують реєстрацію права власності – предмет іпотеки належить іпотекодавцю на праві власності на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого 15 серпня 2006 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Ковальовою Є.Є. за реєстровим номером 2790, зареєстрований в Реєстрі прав власності на нерухоме майно 19 вересня 2006 року за реєстраційним №15597758. Державну реєстрацію права власності в Державному реєстрі речових прав проведено 10 грудня 2014 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Шауловою М.О., згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, індексний №30776722 від 10 грудня 2014 року, номер запису про право власності: 8020431, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 524631812101. Опис об`єкту нерухомості: загальна площа 236,6 кв.м, житлова площа 202,0 кв.м, квартира АДРЕСА_2 , яка розташована у житловому будинку літ.А-28 та складається з: 1 – коридор, 2 – хол, 3 – туалет, 4 – підсобна, 5 – житлова кімната, І – тераси. План та характеристика об`єкту нерухомості наведені у технічному паспорті, виготовленому за станом на 02 серпня 2006 року, КП «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради, адреса об`єкту нерухомості – Дніпропетровська область м.Дніпропетровськ вул.Дзержинського, будинок 35б, корпус 2, квартира 192».
       11 грудня 2014 року ОСОБА_1 отримала від ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» кредит у сумі 2 924 671 грн. 07 коп., який, як вбачається з положень п.1.2 зазначеного договору, було відразу перераховано назад на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» у рахунок погашення її заборгованості за кедитним договором №014/107958/3172/74 від 15 серпня 2006 року (т.1 а.с.10-17).
       Ухвалою Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 19 липня 2017 року було призначено проведення судової економічної експертизи.
       З п`яти питань експерт надав відповідь тільки на два питання. 
       Судовий експерт, дослідивши виключно тільки текст ксерокопії заяви ОСОБА_3 на видачу готівки (яку ОСОБА_1 заявляє, що ніколи не отримувала від банку, адже банком у безготівковій формі було перераховано  1 994 750 грн. кредитних кошів на рахунок продавця її квартири), зазначає: «На дослідження надана копія заяви на видачу готівки №172/399-92 від 15 серпня 2006 року. Заява містить підписи у графі «Підпис отримувача» та графі «Підпис банку». У заяві зазначено (мовою оригіналу): «Банк отримувача: Днепропетровская ОД АППБ «Аваль» Отримувач: ОСОБА_1 . Загальна сума: триста дев`яносто п`ять доларів США 00 центів» та робить наступний висновок по першому питанню: «Згідно з заявою на видачу готівки №172/399-92 від 15 серпня 2006 року, зазначено отримання 15 серпня 2006 року від ВАТ «Дніпропетровська ОД АППБ «Аваль» грошових коштів у сумі 395,00 доларів США». На третє питання експерт надав відповідь, що метод нарахування процентів відповідає умовам кредитних договорів. При цьому експерт не зміг встановити дійсний розмір заборгованості ОСОБА_1 у зв`язку з тим, що на дослідження не надано виписки банку по оплаті кредиту та відсотків за користування кредитом. Вищезазначений висновок судової експертизи не давав можливості суду перевірити доводи ОСОБА_1 та заперечення відповідачів, а також ухвалити обґрунтоване рішення по даній справі (т.1 а.с.153-161).
       Тому за клопотанням ОСОБА_1 ухвалою Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 02 липня 2019 року по справі було призначено додаткову судову економічну експертизу, на вирішення якої поставлено ряд запитань для з`ясування усіх обставин справи, які входять до предмету доказування за уточненою позовної заявою ОСОБА_1 .
       Під час проведення повторної судової економічної експертизи АТ «Райффайзен Банк Аваль» знову не виконав у повному обсязі клопотання судового експерта та не надав у повному обсязі усі документи, необхідні для надання експертом відповіді на усі поставлені судом питання. Про що безпосередньо зазначено у висновку повторної судової економічної експертизи (т.3 а.с.79-110): «Клопотання судового експерта задоволено не в повному обсязі, а саме: для проведення експертизи не надані документи з боку АТ «Райффайзен Банк Аваль», які були зазначені в клопотанні експерта: 1. Заява про видачу готівки №172/399-92 від 15 серпня 2006 року в копії належної якості (в томі 1 міститься висновок експерта із посиланням на таку заяву, заява про видачу готівки міститься в томі 2 арк.97 на копії не чітко видно номери рахунків); 2. Банківські виписки по рахунках № НОМЕР_1 , № НОМЕР_2 (передбачені умовами кредитного договору №014/107958/3172/74 від 15 серпня 2006 року) за період з моменту видачі кредиту по теперішній час. 3. Банківські виписки по інших рахунках, на які переносились та утримувались зобов`язання позичальника за кредитним договором №014/107958/3172/74 від 15 серпня 2006 року за період з моменту перенесення заборгованості по кредиту по теперішній час (№ НОМЕР_3 , № НОМЕР_4 , № НОМЕР_5 ) (в матеріалах справи частково наявна виписка по нарахуванню відсотків по рахунку № НОМЕР_4 , починаючи лише з 13 листопада 2008 року); 4. Договори про відкриття поточних рахунків № НОМЕР_6 , № НОМЕР_7 , № НОМЕР_8 на ім`я ОСОБА_1 ; 5. Банківські виписки про рух грошових коштів на поточних рахунках № НОМЕР_6 , № НОМЕР_7 , № НОМЕР_8 на ім`я ОСОБА_1 за період з моменту відкриття по теперішній час; 6. Меморіальний ордер про зарахування кредитних коштів на поточний рахунок № НОМЕР_6 на ім`я ОСОБА_1 за кредитним договором №014/107958/3172/74 від 15 серпня 2006 року; 7. Банківську виписку по рахунку № НОМЕР_9 за 15 серпня 2006 року за всіма видами валют та банківську виписку по рахунку 1001 за 15 серпня 2006 року за національною валютою; 8. Валютно-обмінна квитанція щодо продажу валюти у сумі 395 000 доларів США за 15 серпня 2006 року; 9. Документи щодо перерахування грошових коштів ОСОБА_1 в адресу продавця квартири за договором купівлі-продажу з ОСОБА_4 за 15 серпня 2006 року».
       Внаслідок чого судовий експерт у своєму висновку зазначила, що їй не надається за можливе визначити суму заборгованості за кредитним договором №014/107958/3172/74 від 15 серпня 2006 року станом на 10 грудня 2014 року — на дату укладання кредитного договору №014/81-1-0-00/10386, укладеного для рефінансування заборгованості за попереднім кредитним договором №014/107958/3172/74 від 15 серпня 2006 року та документально підтвердити розрахунок заборгованості ОСОБА_1 , який був здійснений ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» за кредитним договором №014/107958/3172/74 від 15 серпня 2006 року (т.3 а.с.79-110).
       Натомість за наявними документами судовий експерт зробила наступні висновки під час проведення експертизи: «У додатку 2 наведена інформація із виписки по рахунку № НОМЕР_4 за період з 13 листопада 2008 року по 16 грудня 2014 року з урахуванням зазначеного призначення платежу.
       При цьому, у виписці по рахунку № НОМЕР_4 існують операції щодо систематичного перенесення заборгованості на інші рахунки, а потім повторного зарахування цієї заборгованості на рахунок. Для проведення експертизи не надані первинні документи, на підставі яких здійснювались такі операції…. При цьому заява на видачу готівки №172/399-92 від 15 серпня 2006 року не містить інформацію щодо видачі коштів відповідно до умов кредитного договору №014/107958/3172/74 від 15 серпня 2006 року або посилання на зазначений кредитний договір…. По рахунку № НОМЕР_10 за 11 грудня 2014 року значиться видача кредиту на суму 2 924 671 грн.07 коп., що не відповідало сумі коштів, що була необхідна для погашення заборгованості по кредитному договору №014/107958/3172/74 від 15 червня 2006 року у розмірі 1 880 327 грн.92коп. Різниця становить 1 044 343 грн.15коп. (2 924 671,07 грн. – 1 880 327,92 грн. = 1 044 343 грн.15коп.».
       За результатами повторної судової економічної експертизи, судовий експерт зробила наступні висновки: «За результатами додаткової судової економічної експертизи, в межах наданих документів, документально не підтверджується видача ОСОБА_1 кредитних коштів згідно кредитного договору №014/107958/3172/74 від 15 серпня 2006 року у сумі 395 000 доларів США», «За результатами додаткової судової економічної експертизи, в межах наданих документів, не надається за можливе документально підтвердити наявність грошових коштів у сумі 395 000 доларів США у касі Дніпропетровської ОД АППБ «Аваль», сумі яка відповідала розміру коштів, передбаченого кредитним договором №014/107958/3172/74 від 15 серпня 2006 року».
       Суд першої інстанції погодився з доводами ОСОБА_1 , що якщо навіть судовий експерт не змогла з`ясувати суму заборгованості за кредитним договором №014/107958/3172/74 від 15 серпня 2006 року станом на 10 грудня 2014 року – на дату підписання ОСОБА_1 нового кредитного договору №014/81-1-0-00/10386 від 10 грудня 2014 року, укладеного для рефінансування нею заборгованості за попереднім кредитним договором №014/107958/3172/74 від 15 серпня 2006 року (п.1.2 кредитного договору №014/81-1-0-00/10386 від 10 грудня 2014 року) – то й ОСОБА_1 могла помилятися у дійсному розмірі залишку її заборгованості за кредитним договором №014/107958/3172/74 від 15 серпня 2006 року станом на 10 грудня 2014 року. Адже, фізична особа зазвичай є слабшою стороною у цивільних відносинах з такою кредитною установою як АТ «Райффайзен Банк Аваль» (позиція Верховного Суду від 27 лютого 2019 року, справа №201/7316/16-ц).
       Враховуючи, що саме ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» було виготовлено текст кредитного договору №014/81-1-0-00/10386 від 10 грудня 2014 року, у якому було зазначено розмір заборгованості ОСОБА_1 за її попереднім кредитним договором, а також враховуючи, що саме АТ «Райффайзен Банк Аваль» не надав судовому експерту необхідні документи для визначення наявності та розміру заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором, - суд приходить до висновку, що у даній справі для з`ясування наявності чи відсутності заборгованості ОСОБА_5 слід застосувати тлумачення Contra proferentem (лат. verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem - слова договору повинні тлумачитися проти того, хто їх написав).
       Тому саме АТ «Райффайзен Банк Аваль», який сам визначив та включив у вищезазначений кредитний договір розмір заборгованості ОСОБА_1 за її попереднім кредитним договором, повинен нести ризик, пов`язаний з неясністю такої умови.
       Отже з врахуванням вищезазначеного та висновків додаткової судової економічної експертизи суд приходить до висновку про наявність підстав для визнання недійсним кредитного договору №014/81-1-0-00/10386 від 10 грудня 2014 року як такого, що був укладений ОСОБА_1 під впливом помилки відносно його істотної умови – визначення розміру заборгованості ОСОБА_1 за її попереднім кредитним договором.
       Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 суд виходив з того, що вони доведені та обґрунтовані. 
       Колегія суддів не може погодитись з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне. 
       Згідно ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямованих на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
       Відповідно до ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти) визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
       Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст.6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
       Відповідно до ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
       Відповідно до статті 636 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.
       Частиною першою статті 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
       Частиною першою статті 546 ЦК України передбачено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.
       Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
       Істотними умовами згідно положень статті 1054 ЦК України є сума кредиту, строк повернення, розмір кредиту.
       Згідно змісту цієї статті кредитний договір є укладеним з моменту досягнення згоди сторонами за всіма істотними умовами договору, оформленої письмовим договором.
       Матеріалами справи підтверджено факт укладання між позивачем та АТ “Райффайзен банк Аваль” ряду правочинів. 
       Статтею 203 ЦК України передбачені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам моральним засадам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.
       За частиною першою статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
       Стаття 207 ЦК України встановлює загальні вимоги до письмової форми правочину. Так, на підставі частини першої цієї статті правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.
       Частиною ж другою цієї статті визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
       Отже, підпис є невід`ємним елементом, реквізитом письмової форми договору, а наявність підписів має підтверджувати наміри та волевиявлення учасників правочину, а також забезпечувати їх ідентифікацію.
       Частини перша і третя статті 215 ЦК України встановлює, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).
       Відповідно до статей 215,216 ЦК України вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину.
       Позивач, як на підставу своїх уточнених позовних вимог, посилається на те, що допустила помилку під час укладання кредитного договору №014/81-1-0-00/10386 від 10 грудня 2014 року. 
       Вказана помилка виразилась у тому, що банк запропонував їй укласти даний кредитний договір для погашення залишку заборгованості за кредитним договором №014/107958/3172/74 від 15 серпня 2006 року у розмірі 2 924 671,07 грн.
       Втім у ході розгляду даної справи, що підтверджено і висновкам судово-економічної експертизи, було з`ясовано, що розмір заборгованості за кредитним договором №014/107958/3172/74 від 15 серпня 2006 року встановити неможливо. 
       Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року №9 «Про судову практику розгляду справ про визнання правочинів недійсними», правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину, мають існувати саме на момент вчинення правочину.
       Згідно з частиною першою статті 229 ЦК України, якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.
       Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом.
       Помилка – це неправильне сприйняття особою фактичних обставин правочину, що вплинуло на її волевиявлення, за відсутності якого можна було б вважати, що правочин не був би вчинений. Для визнання правочину недійсним, як укладеного під впливом помилки необхідно, щоб помилка мала істотне значення. Під помилкою, що має істотне значення, ЦК розуміє в тому числі і помилку в характері (природі) правочину, прав та обов`язків сторін.
       Так, помилка може виникнути внаслідок необачності або самовпевненості учасників правочину, невірного розуміння сторонами одна одної в ході переговорів, невірного тлумачення закону, дій третіх осіб тощо.
       У пункті 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» судам роз`яснено, обставини, щодо яких помилилася сторона правочину (стаття 229 ЦК України), мають існувати саме на момент вчинення правочину.
       Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести на підставі належних і допустимих доказів, у тому числі пояснень сторін і письмових доказів, наявність обставин, які вказують на помилку – неправильне сприйняття нею фактичних обставин правочину, що вплинуло на її волевиявлення, дійсно було і має істотне значення.
       Не є помилкою щодо якості речі неможливість її використання або виникнення труднощів у її використанні, що сталося після виконання хоча б однією зі сторін зобов`язань, які виникли з правочину, і не пов`язане з поведінкою іншої сторони правочину.
       Не має правового значення помилка щодо розрахунку одержання користі від вчиненого правочину.
       Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним.
       Колегія суддів приходить до висновку, що спірний кредитний договір підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі, позичальник на час укладення договору не заявляв додаткових вимог щодо умов спірного договору та у подальшому виконувала його умови, а банк надав йому всю необхідну інформацію про умови надання послуг фінансового кредиту із зазначенням вартості цієї послуги для позичальника і такі обставини позивач не спростувала. 
       Відповідно до статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
       Згідно частиною другою статті 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
       Статтею 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
       Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України.
       Колегія суддів приходить до висновку щодо  відсутності підстав для задоволення позовних вимог, оскільки під час укладання оспорюваних договорів було дотримано вимоги цивільного законодавства щодо змісту та форми їх вчинення.
       Позивач не довела факту укладення оспорюваного правочину під впливом помили, та як наслідок не довела порушення її прав, у зв`язку з укладенням вищезгаданих договорів. 
       У зв`язку з відсутністю підстав для визнання недійсним кредитного договору та договору іпотеки відсутні і правові підстави для визнання недійсними договорів про відступлення прав вимоги за ним. 
       У зв`язку із зазначеним, рішення суду першої інстанції необхідно скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.
       Згідно з ч.ч.1,13 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
       Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
       Враховуючи результат розгляду даної справи, з позивача ОСОБА_1 на користь відповідача ТОВ “ФК“Укрфінанс груп” слід стягнути судовий збір за подачу апеляційної скарги в розмірі 3 072 грн.60 коп.
       Керуючись ст.ст.367,374,376,381-383 ЦПК України, колегія суддів, – 
п о с т а н о в и л а:
       Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю “Фінансова компанія “Укрфінанс груп” задовольнити.

       Рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 26 жовтня 2020 року скасувати та ухвалити нове рішення.

       В задоволенні позову ОСОБА_1 до акціонерного товариства “Райффайзен Банк Аваль”, акціонерного товариства “ОКСІ Банк”, товариства з обмеженою відповідальністю “Фінансова компанія “Укрфінанс груп”, треті особи — ОСОБА_2 , Управління-служби у справах дітей Соборної районної у місті Дніпро, про визнання недійсним кредитного договору та визнання недійсними договори відступлення права вимоги за кредитним та іпотечним договором відмовити.

       Стягнути з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю “Фінансова компанія “Укрфінанс груп” судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 3 072 грн.60 коп.

       Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

               Головуючий:                                         Демченко Е.Л.

               Судді:                                                 Куценко Т.Р.

                                                                        Макаров М.О.