ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09 березня 2021 р. 	Справа № 520/8901/2020	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Мінаєвої О.М.,
Суддів: Кононенко З.О. ,  Калиновського В.А. ,
розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою військової частини НОМЕР_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 01.12.2020 року, головуючий суддя І інстанції: Ніколаєва О.В., м. Харків, повний текст складено 01.12.20 року у справі № 520/8901/2020
за позовом              ОСОБА_1  
до             військової частини НОМЕР_1                     
про визнання неправомірним та скасування наказу,
ВСТАНОВИВ:
Позивач, ОСОБА_1 , звернулась до суду з адміністративним позовом до військової частини НОМЕР_1 , в якому просила суд визнати неправомірним та скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_1 «Про результати службового розслідування» від 01.06.2020 р. №339.  
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 01.12.2020 у справі № 520/8901/2020 позов задоволено. Визнано неправомірним та скасовано наказ командира військової частини НОМЕР_1 «Про результати службового розслідування» від 01.06.2020 р. №339.
Відповідач, військова частина НОМЕР_1 , не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу. Свою незгоду з рішенням суду обґрунтовує тим, що наказ командира військової частини НОМЕР_1 «Про результати службового розслідування» від 01.06.2020 р. №339 прийнято відповідно до вимог чинного законодавства. Просить суд апеляційної інстанції рішення Харківського окружного адміністративного суду від 01.12.2020 у справі № 520/8901/2020 скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити. 
Позивачем надано відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначено доводи щодо безпідставності вимог апеляційної скарги.
На підставі положень п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України справа розглянута в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Розглянувши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, колегія суддів апеляційної інстанції, переглядаючи судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги у відповідності до ч.1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що позивач з 28.03.2019 р. по теперішній час проходить військову службу на посаді заступника начальника фінансово-економічної служби військової частини НОМЕР_1 .
За результатами проведеного аудиту, наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 22.05.2020 №318 призначено службове розслідування за фактом зайво компенсованого податку доходів фізичних осіб на загальну суму 111302,87 грн., результати якого зафіксовані в акті службового розслідування від 01.06.2020.
Згідно змісту вказаного акту під час службового розслідування встановлено, що відповідно до результатів внутрішньо-фінансового аудиту та аудиту відповідності фінансово-господарської діяльності відповідача перевіряючими виявлено, що податок з доходів фізичних осіб на загальну суму 111302,87 грн. відшкодований з порушенням вимог чинного законодавства України, зокрема, 24 колишнім військовослужбовцям виплачено грошове забезпечення та компенсовано утриманий податок з доходів фізичних осіб після виключення їх зі списків особового складу відповідача.
На підставі матеріалів службового розслідування за результатами проведеного службового розслідування відповідачем 01.06.2020 р. прийнято наказ «Про результати службового розслідування» №339, яким за фактом зайво компенсованого податку з доходів фізичних осіб на загальну суму 111302,87 грн., що завдало пряму шкоду військовій частині НОМЕР_1 , позивача притягнуто до повної матеріальної відповідальності у сумі 111302,87 грн.
Позивач не погодився із наказом від 01.06.2020 р. «Про результати службового розслідування» №339, звернувся до суду з позовом.          
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що оскаржуваний наказ є протиправним, оскільки наказ командира військової частини про притягнення позивача до повної матеріальної відповідальності прийнято відповідачем 01.06.2020 р., з порушенням передбаченого статтею 4 Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі» трирічного строку з дня виявлення завданої шкоди. 
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції на підставі наступного. 
Спірні відносини врегульовано нормами Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 № 548 (далі - Статут), Законом України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі» (далі по тексту - Закон № 160-ІХ).
Відповідно до ст. 9 Статуту військовослужбовці Збройних Сил України мають права і свободи з урахуванням особливостей, що визначаються Конституцією України, законами України з військових питань, статутами Збройних Сил України та іншими нормативно-правовими актам.
Згідно зі ст. 11 Статуту, необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України, покладає на військовослужбовців такі обов`язки, зокрема, знати й утримувати в готовності до застосування закріплене озброєння, бойову та іншу техніку, берегти державне майно. Кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою.
Статтею 16 Статуту визначено, що кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями.
У відповідності до статей 26 та 27 Статуту військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення чи провини несуть дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом. Військовослужбовці, на яких накладається дисциплінарне стягнення за вчинене правопорушення, не звільняються від матеріальної та цивільно-правової відповідальності за ці правопорушення.
Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі» пряма дійсна шкода - збитки, завдані військовій частині, установі, організації, закладу шляхом знищення, пошкодження, створення нестачі, розкрадання або незаконного використання військового та іншого майна, погіршення або зниження його цінності, а також витрати на відновлення чи придбання військового та іншого державного майна замість пошкодженого або втраченого, надлишкові виплати під час виконання обов`язків військової служби або службових обов`язків. До шкоди не включаються доходи, які могли бути одержані за звичайних обставин, якщо таких збитків не було б завдано.
Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 3 Закону України №160-IX підставою для притягнення до матеріальної відповідальності є шкода, завдана неправомірни рішенням, невиконанням чи неналежним виконанням особою обов`язків військової служби або службових обов`язків, крім обставин, визначених статтею 9 цього Закону, які виключають матеріальну відповідальність.
Умовами притягнення до матеріальної відповідальності є: 1) наявність шкоди; 2) протиправна поведінка особи у зв`язку з невиконанням чи неналежним виконанням нею обов`язків військової служби або службових обов`язків; 3) причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи і завданою шкодою; 4) вина особи в завданні шкоди.
Відповідно до ст. 4 Закону України №160-IX особа може бути притягнута до матеріальної відповідальності протягом трьох років з дня виявлення завданої шкоди.
Згідно ст. 5 Закону України №160-IX особа за завдану з необережності шкоду несе матеріальну відповідальність у розмірі завданої шкоди, але не більше п`ятнадцяти прожиткових мінімумів, установлених для працездатних осіб, крім випадків, коли цим Законом передбачено повну чи підвищену матеріальну відповідальність.
Командир (начальник), який своїм рішенням чи бездіяльністю порушив установлений порядок обліку, зберігання, використання військового та іншого майна або не вжив належних заходів, передбачених законодавством, щодо запобігання розкраданню, знищенню чи псуванню, іншому незаконному витрачанню військового та іншого майна, внаслідок чого було завдано шкоду, або щодо притягнення винних осіб до матеріальної відповідальності, несе матеріальну відповідальність у розмірі завданої шкоди, але не більше п`ятнадцяти прожиткових мінімумів, установлених для працездатних осіб.
Положеннями статті 6 Закону України №160-IX визначено, що особа несе матеріальну відповідальність у повному розмірі завданої з її вини шкоди в разі:
1) виявлення нестачі, розкрадання, умисного знищення, пошкодження чи іншого незаконного використання військового та іншого майна, у тому числі переданого під звіт для зберігання, перевезення, використання або для іншої мети, здійснення надлишкових виплат грошових коштів чи вчинення інших умисних протиправних дій;
2) виявлення факту приписки в нарядах чи інших документах фактично не виконаних робіт, викривлення звітних даних або обману держави в інший спосіб;
3) завдання шкоди у стані сп`яніння внаслідок вживання алкоголю, наркотичних засобів або інших одурманюючих речовин;
4) вчинення діяння (дій чи бездіяльності), що мають ознаки кримінального правопорушення;
5) якщо особою надано письмове зобов`язання про взяття на себе повної матеріальної відповідальності за забезпечення цілісності майна та інших цінностей, переданих їй для зберігання або для інших цілей.
Приписами статті 7 Закону України №160-IX передбачено, що розмір завданої шкоди встановлюється за фактичними втратами на підставі даних бухгалтерського обліку з урахуванням цін, що діють на період розгляду питання про притягнення особи до матеріальної відповідальності. У разі відсутності таких даних розмір шкоди визначається суб`єктами оціночної діяльності відповідно до законодавства або за рішенням суду.
Статтею 8 Закону України №160-IX визначено, що посадові (службові) особи зобов`язані письмово доповісти командиру (начальнику) про всі факти завдання шкоди протягом доби з моменту виявлення таких фактів.
У разі виявлення факту завдання шкоди командир (начальник) протягом трьох діб після отримання відповідної письмової доповіді посадових (службових) осіб письмовим наказом призначає розслідування для встановлення причин завдання шкоди, її розміру та винних осіб.
Щодо шкоди, завданої командиром (начальником), розслідування призначається письмовим наказом старшого за службовим становищем командира (начальника).
Розслідування повинно бути завершено протягом одного місяця з дня його призначення. В окремих випадках зазначений строк може бути продовжено командиром (начальником), який призначив розслідування, але не більше ніж на один місяць.
Розслідування може не призначатися, якщо причини завдання шкоди, її розмір та винна особа встановлені за результатами аудиту (перевірки), інвентаризації, досудового розслідування або судом.
Порядок проведення службового розслідування визначається міністерствами, іншими центральними органами виконавчої влади, правоохоронними органами спеціального призначення, Службою зовнішньої розвідки України, Державною службою спеціального зв`язку та захисту інформації України та Державним бюро розслідувань.
За результатами проведення розслідування складається акт (висновок), який подається командиру (начальнику), що призначив розслідування, на розгляд. До акта (висновку), складеного за результатами розслідування, додаються довідка про вартісну оцінку завданої шкоди за підписом начальника відповідної служби забезпечення і фінансового органу (головного бухгалтера) військової частини, установи, організації, закладу та/або акт оцінки збитків, що складається суб`єктами оціночної діяльності.
Якщо вину особи доведено, командир (начальник) не пізніше ніж у п`ятнадцятиденний строк із дня закінчення розслідування видає наказ про притягнення винної особи до матеріальної відповідальності із зазначенням суми, що підлягає стягненню.
Наказ доводиться до винної особи під підпис.
У разі якщо шкоду завдано кількома особами, у наказі командира (начальника) визначаються суми, що підлягають стягненню окремо з кожної особи, з урахуванням ступеня вини і конкретних обставин завдання ними шкоди.
Аналіз наведених норм свідчить про те, що до матеріальної відповідальності може бути притягнуто військовослужбовця, у разі заподіяння прямої дійсної шкоди, наявної з його боку протиправної поведінки чи бездіяльності, а також наявності взаємозв`язку між заподіяною шкодою.
З матеріалів справи встановлено, що у період з 08.11.2011 р. по 27.07.2014 р. під час проведення внутрішнього фінансового аудиту та аудиту відповідності фінансово-господарської діяльності Північно-східним територіальним управлінням внутрішнього аудиту та фінансового контролю Міністерства оборони України відповідача перевіряючими надано пропозицію щодо прийняття рішення за фактом зайво компенсованого податку з доходів фізичних осіб на загальну суму 111302,87 грн., що зазначено в акті службового розслідування від 01.06.2020 р.
Повторно зазначену пропозицію винесено Північно-східним територіальним управлінням внутрішнього аудиту та аудиту відповідності фінансово-господарської діяльності відповідача від 04.05.2017 р. №234/1/31/28 та від 04.02.2020 р. №234/1/314.
Таким чином, днем виявлення зайво компенсованого податку з доходів фізичних осіб на загальну суму 111302,87 грн. є 23.08.2014 р.
Зі змісту акту службового розслідування встановлено, що дії щодо зайво компенсованого податку з доходів фізичних осіб на загальну суму 111302,87 грн. вчиненні у 2014 році, зокрема 23.08.2014 р., однак наказ командира військової частини про притягнення позивача до повної матеріальної відповідальності прийнято відповідачем 01.06.2020 р., з порушенням передбаченого статтею 4 Закону України №160-IX трирічного строку з дня виявлення завданої шкоди.
Відповідно до ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2  з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
З огляду на викладене, колегія суддів погоджується із судом першої інстанції у тому, що у відповідача не було належних правових підстав для притягнення позивача до повної матеріальної відповідальності у сумі 111302,87 грн. 
Враховуючи вищенаведене, колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції щодо визнання неправомірним та скасування наказу командира військової частини НОМЕР_1 «Про результати службового розслідування» від 01.06.2020 р. №339.
Колегія суддів зазначає, що апеляційна скарга відповідача не містить обґрунтованих вимог із зазначенням того, у чому полягає неправильність чи неповнота дослідження доказів і встановлення обставин у справі та (або) застосування норм права судом першої інстанції під час розгляду цієї справи по суті. 
Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
В апеляційній скарзі відповідач не наводить жодних належних та допустимих доказів, на підставі яких спростовувалися би обставини, встановлені судом першої інстанції під час розгляду справи по суті та ухвалення рішення, щодо притягнення позивача до повної матеріальної відповідальності з порушенням трирічного строку з дня виявлення завданої шкоди, передбаченого ст. 4 Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі», норми права якої і були застосовані до спірних правовідносин судом першої інстанції при ухвалені спірного рішення. 
Відповідно до ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Згідно з ч. 1 ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що при прийнятті рішення Харківського окружного адміністративного суду від 01.12.2020 у справі № 520/8901/2020 суд дійшов правильних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував норми матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги, з наведених підстав, висновків суду не спростовують.  
Керуючись ст. ст. 311, 315, 316, 321, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення.
Рішення  Харківського окружного адміністративного суду від 01.12.2020 у справі № 520/8901/2020 залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 		О.М. Мінаєва 	
Судді	   	З.О. Кононенко    В.А. Калиновський