ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1328/21 Справа № 202/2053/20 	  	Суддя у 1-й інстанції - Бєльченко Л. А. Доповідач - Макаров М. О.	

Категорія 27

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2021 року                                                                м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого – судді Макарова М.О.         
суддів – Демченко Е.Л., Куценко Т.Р.

розглянувши в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи в письмовому провадженні у м. Дніпрі цивільну справу за апеляційною скаргою  представника ОСОБА_1 — ОСОБА_2 на рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 01 жовтня 2020 року по справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю “Фінансова компанія “Європейська агенція з повернення боргів” до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

В С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2020 року ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 , мотивуючи свої вимоги тим, що 24.03.2017 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 5541743814, згідно умов котрого останній отримав кредит у розмірі 25820,86 грн.
26.06.2019 року між ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір відступлення права вимоги № 20190626, відповідно до умов якого ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» відступив ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» право вимоги, зокрема за кредитним договором № 5541743814, укладеним 24.03.2017 року між ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» та ОСОБА_1 .
У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань з повернення кредиту виникла заборгованість у розмірі 54938,76 грн., що складається з: 22047,87 грн. – заборгованості за кредитом; 4636,75 грн. – заборгованості за процентами; 16238,78 грн. – заборгованості за щомісячними процентами; 12015,36 грн. – заборгованості за пенею. Враховуючи викладене, ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» просило стягнути на його користь з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором у розмірі 54938,76 грн.
Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 01 жовтня 2020 року позов задоволено частково та ухвалено стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» заборгованість за кредитним договором у розмірі 38 699 грн. 98 коп., що складається з: 22047,87 грн. – заборгованості за кредитом; 4636,75 грн. – заборгованості за процентами; 12015,36 грн. – заборгованості за пенею; у задоволенні решти позовних вимог відмовлено; вирішено питання стосовно судових витрат.
Рішення суду мотивовано тим, що відповідач ОСОБА_1 належним чином не виконав умови кредитного договору, допустив прострочення платежів, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а саме, в частині стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості, яка станом 26.06.2019 року становить 38 699 грн. 98 коп. і складається з: 22047,87 грн. – заборгованості за кредитом; 4636,75 грн. – заборгованості за процентами; 12015,36 грн. – заборгованості за пенею. Умовами кредитного договору № 5541743814 від 24.03.2017 року передбачена сплата позичальником коштів за управління кредитом у вигляді процентів, тобто плата за дії, які ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» здійснювало на власну користь, а отже вказана умова договору є нікчемною і її нікчемність має правове значення при визначенні розміру кредитної заборгованості, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. За таких обставин суд першої інстанції прийшов до висновку про безпідставність вимог позивача щодо стягнення заборгованості за щомісячними процентами (платою за управління кредитом) у розмірі 16238,78 грн. і відмовляє у задоволенні позовних вимог в цій частині.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.
Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не повно з`ясував усі фактичні обставини справи та не дослідив і не надав належної оцінки наявним матеріалах справи доказам, не сприяв повному, об`єктивному та неупередженому її розгляду, а тому рішення суду не відповідає фактичним обставинам справи, є незаконним та необґрунтованим.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, з наступних підстав.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.
Згідно з ч. 13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Отже, враховуючи викладене апеляційна скарга представника ОСОБА_1 — ОСОБА_2 на рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 01 жовтня 2020 року підлягає розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та без їх виклику як малозначна.
Так, судом встановлено, що 24.03.2017 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 5541743814, згідно умов котрого останній отримав кредит у розмірі 25820,86 грн. (а.с. 7-9).
26.06.2019 року між ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір відступлення права вимоги № 20190626, відповідно до умов якого ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» відступив ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» право вимоги, зокрема за кредитним договором № 5541743814, укладеним 24.03.2017 року між ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» та ОСОБА_1 (а.с. 10,20-23).
Відповідач належним чином не виконав взяті на себе зобов`язання за кредитним договором, у зв`язку з чим виникла заборгованість, котра станом на 26.06.2019 року становить 54938,76 грн. та складається з: 22047,87 грн. – заборгованості за кредитом; 4636,75 грн. – заборгованості за процентами; 16238,78 грн. – заборгованості за щомісячними процентами; 12015,36 грн. – заборгованості за пенею.
Розмір заборгованості підтверджується наданим позивачем розрахунком (а.с. 17).
Задовольняючи частково позовні вимоги, районний суд обґрунтовано виходив з того, що відповідач ОСОБА_1 належним чином не виконав умови кредитного договору, допустив прострочення платежів, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а саме, в частині стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості, яка станом 26.06.2019 року становить 38 699 грн. 98 коп. і складається з: 22047,87 грн. – заборгованості за кредитом; 4636,75 грн. – заборгованості за процентами; 12015,36 грн. – заборгованості за пенею. Умовами кредитного договору № 5541743814 від 24.03.2017 року передбачена сплата позичальником коштів за управління кредитом у вигляді процентів, тобто плата за дії, які ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» здійснювало на власну користь, а отже вказана умова договору є нікчемною і її нікчемність має правове значення при визначенні розміру кредитної заборгованості, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. За таких обставин суд першої інстанції прийшов до висновку про безпідставність вимог позивача щодо стягнення заборгованості за щомісячними процентами (платою за управління кредитом) у розмірі 16238,78 грн. і відмовляє у задоволенні позовних вимог в цій частині.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Згідно зі ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
За вимогами ст.ст. 526, 530 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.
Згідно із ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до ст. 611 ЦК України, в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Згідно зі ст. 1050 та ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти (кредит) громадянину у розмірі та на умовах, встановлених договором, а громадянин зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідно до ст. 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком.
Згідно з п. 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління Національного банку України від 10.05.2007 року № 168 (що діяли на час укладення кредитного договору) банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача тощо) або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, унесення до нього змін, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору тощо).
Такий висновок суду відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 16.11.2016 року № 6-174цс16 та правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 02.10.2019 року по справі № 199/10014/15-ц.
Доводи апеляційної скарги про те, що він не був ознайомлений з умовами кредитування не можуть бути прийняті до уваги, оскільки власноручним підписом на заяві про отриманні кредиту, яка містить суму отриманих коштів та сукупну вартість кредиту (початковий процент, щомісячні проценти, річні проценти, щоденна пеня), ОСОБА_1 підтвердив свою згоду на укладення кредитного договору, ознайомлення з умовами кредитування та їх зрозумілість. 
Крім того, про визнання відповідачем факту укладення кредитного договору, отримання грошових коштів та погодження з його умовами свідчить сплата останнім щомісячних платежів за кредитним договором відповідно до графіку платежів.
Посилання апеляційної скарги на необґрунтованість наявного в матеріалах справи розрахунку заборгованості та неналежне засвідчення платіжних доручень щодо переказу кредитних коштів, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зводяться до переоцінки доказів, право на оцінку яких має лише суд, відповідно ст.89 ЦПК України. 
Отже, висновки суду першої інстанції відповідають обставинам справи, які встановлені відповідно до вимог процесуального закону, а також узгоджуються з нормами матеріального права, які судами правильно застосовані.
Європейський суд з прав людини (далі – ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).
Суд з дотриманням приписів процесуального законодавства правильно і повно встановив фактичні обставини справи, правильно визначив правовідносини сторін, які виникли із встановлених ним обставин, правові норми що підлягають застосуванню до цих правовідносин та вирішив спір відповідно до закону.
Враховуючи зазначене, відповідно до ст. 375 ЦПК України апеляційна скарга позивача підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення залишенню без змін.
Згідно ст.141 ЦПК України, судові витрати, понесені відповідачами у зв`язку з переглядом судового рішення, розподілу не підлягають.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів, - 

П О С Т А Н О В И Л А : 

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1  — ОСОБА_2    – залишити без задоволення.
Рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 01 жовтня 2020 року   -  залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.
Повний текст постанови виготовлений 04 лютого 2021 року.

Головуючий суддя М.О. Макаров
Судді Е.Л. Демченко
Т.Р. Куценко