ПОСТАНОВА 
Іменем України

28 січня 2021 року                                                 м. Кропивницький
справа № 397/1307/19
провадження № 22-ц/4809/211/21 
       Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
головуючого судді: Черненка В.В.
        суддів: Єгорової С.М., Чельник О.І.
        секретар Гончар В.В. 
учасники справи:
представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Розумівський Урожай» - Надьон О.С.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницький цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на рішення Олександрівського районного суду Кіровоградської області від 05.10.2020, суддя Мирошниченко Д.В., по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Розумівський Урожай», третя особа – ОСОБА_2 про розірвання договору оренди земельної ділянки та стягнення моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся у суд із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Розумівський Урожай», третя особа – ОСОБА_2 про розірвання договору оренди земельної ділянки та стягнення моральної шкоди.
На обґрунтування позовних вимог зазначив, що 19.04.2016 померла його з ОСОБА_2 матір - ОСОБА_3 . 
Після її смерті залишилося спадкове майно, а саме - земельна ділянка № НОМЕР_1 розміром 2,63 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Розумівської сільської ради Олександрівського району Кіровоградської області. 
Позивач та ОСОБА_2 є спадкоємцями вказаної земельної ділянки. 
Згідно Свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 23.06.2017 позивач отримав спадщину від матері на ѕ частки земельної ділянки № НОМЕР_1 в межах, що розташована на території Розумівської сільської ради Олександрівського району для введення товарного сільськогосподарського виробництва, а його сестрі, ОСОБА_2 , належить ј частка земельної ділянки.
Позивач зазначив, що ОСОБА_3 ще за життя, 05.03.2015, уклала з відповідачем договір оренди землі строком на 6 років - згідно якого відповідач зобов`язався сплачувати орендну плату у розмірі 6% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки, обчислення розміру орендної плати за земельну ділянку здійснюється з урахуванням індексу інфляції.
Позивач зазначив, що однією із причин розірвання договору оренди є несплата орендної плати за 2018 рік. 
Крім того, відповідач був зобов`язаний укласти з ним та його сестрою новий договір оренди землі, оскільки їх мати померла. Так як, між ним та відповідачем не були досягнуті усі істотні умови договору оренди землі, передбачені ст. 15 Закону України «Про оренду землі», це є підставою для розірвання договору оренди землі. 
Позивач зазначив, що не має можливості вказати розмір матеріальної шкоди, тому що відповідач не надав йому відповідь про те, яку він зобов`язаний сплатити орендну плату за 2018.
Крім матеріальної шкоди, відповідач своїми діями спричинив йому глибоку моральну шкоду, яка виявляється в моральних стражданнях. Він інвалід першої групи, отримує мінімальний розмір пенсії, дуже сподівався на отримання грошей за оренду землі, однак відповідач не сплатив йому орендну плату за 2018 і це відобразилося на його емоціональному стані, здоров`ї.
Просив суд розірвати договір оренди землі, укладений 05.03.2015 між померлою 19.04.2016 ОСОБА_3 та ТОВ «Розумівський Урожай». Стягнути з ТОВ «Розумівський Урожай» на користь позивача моральну шкоду в розмірі 30000 грн. та матеріальну шкоду (розмір не зазначено).
Рішенням Олександрівського районного суду Кіровоградської області від 05.10.2020 у задоволенні позову відмовлено.
В апеляційній скарзі ставиться питання про скасування рішення суду першої інстанції у зв`язку з порушенням норм процесуального та матеріального права. Просить ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позов про розірвання договору оренди , стягнути з відповідача 210000 грн. матеріальної шкоди та 210000 грн. на відшкодування моральної шкоди. Зазначено, що позовні вимоги є доведеними. Судом не взято до уваги, що в договорі оренди землі від 05.03.2015 вбачається підробка підпису його матері , тому що мати на той період була тяжко хвора і не мала змоги своєю рукою поставити свій підпис. Крім того відповідачем не надано відповідно до норм процесуального права відзив на позовну заяву, що порушило його право на обґрунтовану відповідь на відзив. 
Ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 17.11.2020 по справі відкрито апеляційне провадження.
Ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 17.12.2020 справу призначено до розгляду.
Відповідач не скористався правом на подання відзиву на апеляційну скаргу.
Перевіривши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що зазначені доводи не спростовують висновків суду першої інстанції.
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції встановив, що  ОСОБА_1 є спадкоємцем 3/4 частки земельної ділянки з кадастровим номером 3520585500:02:000:0116, площею 2,6281, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Розумівської сільської ради Олександрівського району Кіровоградської області, після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . Вказана інформація також підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності сформованого 23.06.2017, індексний номер витягу 90399917 та Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 13.08.2019 № 177248559 (а.с. 6-21).
Між ОСОБА_3 та ТОВ «Розумівський урожай» укладено договір оренди землі від 05.03.2015 (оригінал якого досліджено судом) площею 2,6281 га, яка знаходиться на території Розумівської сільської ради Олександрівського району Кіровоградської області, кадастровий номер 3520585500:02:000:0116, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. 
Зазначений договір, зареєстровано державним реєстратором реєстраційної служби Олександрівського районного управління юстиції Кіровоградської області 11.08.2015, номер запису про інше речове право 10763271 (а.с. 17-19, 22-23).
Суд першої інстанції зазначив, що згідно п. 9 вказаного договору, орендна плата вноситься орендарем у грошовій та натуральній формі (за домовленістю між сторонами) у розмірі 6 % від нормативної грошової оцінки земельної ділянки, тобто на момент укладення договору становить-4029 грн.
Згідно п. 10 вказаного договору, обчислення розміру орендної плати за земельну ділянку здійснюється з урахуванням індексу інфляції.
Згідно п. 11 вказаного договору, орендна плата вноситься - до 1 січня наступного за звітним року.
Згідно п. 40 договору, перехід права власності на орендовану земельну ділянку до другої особи, а також реорганізація юридичної особи-орендаря не є підставою для зміни умов або розірвання договору. 
Право на орендовану земельну ділянку у разі смерті фізичної особи орендодавця, засудження або обмеження її дієздатності за рішенням суду, переходить до спадкоємців або інших осіб, які використовують цю земельну ділянку разом з орендарем.
Згідно п. 38 договору, дія договору припиняється шляхом його розірвання за: взаємною згодою сторін; рішенням суду на вимогу однієї із сторін у наслідок невиконання другою стороною обов`язків, передбачених договором, та внаслідок випадкового знищення, пошкодження орендованої земельної ділянки, яке істотно перешкоджає її використанню, а також інших підстав, визначених законом (а.с. 167-174).
Суд першої інстанції за клопотанням позивача, призначив по справі судово-почеркознавчу експертизу для з`ясування питання, ким підписувались відомості на отримання орендної плати.
Однак, оплату призначеної судом судово-почеркознавчої експертизи позивач не здійснив, у зв`язку з чим, через несплату вартості експертного дослідження, судово-почеркознавча експертиза залишена без виконання.
Суд першої інстанції зазначив, що не здійснення позивачем оплати вартості призначеної судової почеркознавчої експертизи свідчить про його небажання отримати точні висновки щодо належності його підпису у відомостях видачі орендної плати, спростувати доводи відповідача про її виплату. Вказана бездіяльність позивача, що призвела до неможливості проведення експертизи, надає суду можливість відмовити у визнанні факту не отримання орендної плати, про що вказує позивач.
Суд першої інстанції зазначив, що позивачем отримана орендна плата за 2017-2018, що підтверджується відомостями видачі орендної плати за серпень-грудень 2017 та серпень-грудень 2018, з яких вбачається, що ОСОБА_1 отримав 5510 грн. та 4132,50 грн. відповідно, про що свідчать підписи отримувача.
Суд першої інстанції дійшов висновку, що сторона  позивача не спростувала належними та допустимими  доказами факт  отримання за  вищевказаними відомостями  грошей на загальну суму 9642,50 грн. в рахунок  орендної плати за 2017, 2018 роки за договором оренди землі від 05.03.2015. Розмір орендної плати позивачем та його представником не оспорювався.
Окрім того, у діях відповідача не встановлено систематичності порушення умов договору як підстави для розірвання договору оренди, а саме несплати орендної плати, про що зазначалося вище.
За таких підстав, у діях відповідача не вбачається порушення умов договору, що можуть бути підставою для його розірвання, тому позовні вимоги щодо розірвання договору оренди землі є не обґрунтованими та не підлягають задоволенню.
У зв`язку з тим, що судом не встановлено жодних порушень прав позивача відповідачем, тому у задоволенні вимог про стягнення моральної шкоди необхідно відмовити.
Суд першої інстанції зазначив, що правовідносини які виникли між сторонами є договірними, заснованими на договорі про оренду земельної ділянки.
Законом України «Про оренду землі», який є спеціальним законом в регулюванні спірних відносин, а також укладеним між сторонами договором не передбачено право на відшкодування заподіяної фізичній особі моральної (немайнової) шкоди у зв`язку з невиконанням умов договору.
Справа розглядалась судом апеляційної інстанції  за правилами, встановленими  для розгляду  справи  в порядку спрощеного  позовного провадження  з викликом  учасників справи. 
Згідно ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.
За загальними положеннями ЦПК України на суд покладено обов`язок під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів.
Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у ст. 129 Конституції України.
Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, у тому числі, у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.
Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час розгляду судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.
Частиною 4 ст. 10 ЦПК України і ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.
Згідно із практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і докази не збирає.
З матеріалів справи вбачається, що  ОСОБА_1 є спадкоємцем 3/4 частки земельної ділянки з кадастровим номером 3520585500:02:000:0116, площею 2,6281, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Розумівської сільської ради Олександрівського району Кіровоградської області, після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . (а.с. 6-21).
Між ОСОБА_3 та ТОВ «Розумівський урожай» укладено договір оренди землі від 05.03.2015 (оригінал якого досліджено судом) площею 2,6281 га, яка знаходиться на території Розумівської сільської ради Олександрівського району Кіровоградської області, кадастровий номер 3520585500:02:000:0116, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Вказаний договір зареєстровано державним реєстратором реєстраційної служби Олександрівського районного управління юстиції Кіровоградської області 11.08.2015, номер запису про інше речове право 10763271 (а.с. 17-19, 22-23).
Згідно п. 9 вказаного договору, орендна плата вноситься орендарем у грошовій та натуральній формі (за домовленістю між сторонами) у розмірі 6 % від нормативної грошової оцінки земельної ділянки, тобто на момент укладення 4029 грн.
Згідно п. 10 вказаного договору, обчислення розміру орендної плати за земельну ділянку здійснюється з урахуванням індексу інфляції.
Як вбачається із п. 11 вказаного договору, орендна плата вноситься до 1 січня наступного за звітним року.
Згідно п. 40 договору, перехід права власності на орендовану земельну ділянку до другої особи, а також реорганізація юридичної особи-орендаря не є підставою для зміни умов або розірвання договору. 
Право на орендовану земельну ділянку у разі смерті фізичної особи орендодавця, засудження або обмеження її дієздатності за рішенням суду, переходить до спадкоємців або інших осіб, які використовують цю земельну ділянку разом з орендарем.
Згідно п. 38 договору, дія договору припиняється шляхом його розірвання за: взаємною згодою сторін; рішенням суду на вимогу однієї із сторін у наслідок невиконання другою стороною обов`язків, передбачених договором, та внаслідок випадкового знищення, пошкодження орендованої земельної ділянки, яке істотно перешкоджає її використанню, а також інших підстав, визначених законом (а.с. 167-174).
Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем (ч. 4ст. 124 ЗК України).
Відповідно до статті 1 Закону України  «Про оренду землі» оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.
Згідно зі статтею 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.
Статтею 21 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі. Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди.
Відповідно до  Закону України «Про оренду землі» орендодавець має право вимагати від орендаря своєчасного внесення орендної плати.
Частиною 1 статті  32 Закону України «Про оренду землі» визначено, що на вимогу однієї зі сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об`єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених Закону України  та іншими законами України.
Водночас у пункті д) ч. 1 статті 141 Закону України  передбачено таку підставу припинення права користування земельною ділянкою як систематична несплата земельного податку або орендної плати.
Згідно зі ст. ст. 13,15,21 Закону України «Про оренду землі» основною метою договору оренди земельної ділянки та одним з визначальних прав орендодавця є своєчасне отримання останнім орендної плати у встановленому розмірі. У разі систематичної несплати орендної плати за користування земельною ділянкою, тобто систематичне порушення договору оренди земельної ділянки може бути підставою для розірвання такого договору.
У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної Палати Касаційного цивільного суду від 06 березня 2019 року у справі № 183/262/17 (провадження № 61-41932 сво18) зроблено висновок, що ч. 1 і ч. 2 ст. 651 ЦК України передбачено, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.
Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.
Однією з підставав для розірвання договору оренди землі є систематична несплата орендної плати (два та більше випадки). При цьому, систематична сплата орендної плати не у повному обсязі, визначеному договором, тобто як невиконання, так і неналежне виконання умов договору, є підставою для розірвання такого договору, оскільки згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 жовтня 2019 року у справі № 293/1011/16-ц (провадження № 61-29970сво18) зроблено висновок, що «тлумачення пункту д) ч. 1ст. 141 Закону України України, ч. 2 ст. 651 ЦК України свідчить, що «несплата орендної плати» охоплює випадки як невиплати орендної плати у цілому, так і її виплата у розмірі меншому, ніж визначеному договором (без урахування індексації, індексу інфляції тощо)».
Аналогічні висновки викладені в інших постановах Верховного Суду, зокрема у постановах від 11 грудня 2019 року справа № 484/2816/18-ц, від 20 листопада 2019 року справа № 549/178/17.
З матеріалів справи вбачається, що позивач зазначав, що кошти за 2018 рік він не отримував, а підпис у відомостях йому не належить.
Згідно копій Відомостей видачі орендної плати за серпень-грудень 2017 та серпень-грудень 2018, ОСОБА_1 отримав 5510 грн. та 4132,50 грн., відповідно, про що свідчать підписи отримувача (а.с. 57-58).
Для з`ясування зазначених обставини по справі, судом першої інстанції призначена судово-почеркознавча експертиза на предмет підписання позивачем відомостей при отриманні орендної плати. 
Однак, оплату призначеної судом судово-почеркознавчої експертизи підписів у вказаних вище відомостях позивач не здійснив, у зв`язку з чим, через несплату вартості експертного дослідження, судово-почеркознавча експертиза залишена без виконання.
Встановлені обставини дають підстави зробити висновок, що позивач відповідно до статті 81 ЦПК України не надав належні та допустимі докази на підтвердження позову,зокрема в частині несплати орендної плати, а також факту порушення орендарем умов укладеного між сторонами договору. Відповідно доводи апеляційної скарги в цій частині не знайшли свого підтвердження. 
Доводи викладені в апеляційній скарзі, що ОСОБА_3 не підписувала договір оренди землі у 2015 році є безпідставними, оскільки зазначені обставини не є предметом даного судового розгляду.
Не впливають на висновки суду першої інстанції і доводи апеляційної скарги, що відповідач вчасно не направив відзив на позов, позивачу по справі. 
В частині доводів апеляційної скарги про стягнення з відповідача 210000 грн. матеріальних збитків, суд апеляційної інстанції зазначає, що зазначені вимоги не були предметом дослідження в суді першої інстанції, відповідно не можуть бути предметом дослідження в суді апеляційної інстанції.
В частині доводів апеляційної скарги про стягнення з відповідача 210000 грн. на відшкодування моральної шкоди суд апеляційної інстанції зазначає, що підстави для задоволення апеляційної скарги в цій частині позовних вимог відсутні, оскільки не встановлено порушеного права позивача по справі.
Приймаючи до уваги встановлені обставини, суд апеляційної інстанції зробив висновок, що доводи викладені в апеляційній скарзі висновків суду першої інстанції не спростовують, оскільки не підтверджуються належними та допустимими доказами та суперечать фактичним обставинам справи та вимогам закону.
Підстави для скасування або зміни рішення суду першої інстанції відсутні.
Апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, рішення суду першої інстанції відповідно до ч.1 ст. 375 ЦПК України залишається без змін.
Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382, 383, 384 ЦПК України, Кропивницький апеляційний суд,
                              
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , залишити без задоволення.
Рішення Олександрівського районного суду Кіровоградської області від 05.10.2020, залишити без змін.
Повний текст постанови складено 29.01.2021.
Постанова суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках передбачених ст..389 ЦПК України.

Головуючий:

Судді: