П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

___________________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

04 лютого 2021 р.	м.Одеса	Справа № 420/7970/20	
Головуючий в 1 інстанції: Корой С.М.
          
Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:
головуючого  судді - Вербицької Н.В.,
                      суддів – Джабурії О.В.,
                                     Кравченка К.В.,
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 26 жовтня 2020 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,
В С Т А Н О В И Л А :

20 серпня 2020 року до Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до ГУ ПФУ в Одеській області, в якому позивач просить суд:
1) визнати протиправними дії ГУ ПФУ в Одеській області щодо обмеження з 01.04.2020 року призначеної та виплачуваної ОСОБА_1 пенсії максимальним розміром;
2) зобов`язати ГУ ПФУ в Одеській області здійснювати з 01.04.2020 року виплату ОСОБА_1 пенсії без обмеження її максимальним розміром, а також провести доплату різниці в пенсії між максимально нарахованими та фактично виплаченими розмірами з 01.04.2020 по день проведення доплати.
В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначає, що йому з 01.04.2020 призначено пенсію по інвалідності відповідно до  Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 №2262-ХІІ. З протоколу за пенсійною справою 1501024629 від 01.04.2020 вбачається, що пенсія позивачу призначена та виплачується з 01.04.2020, виходячи з розміру 80% грошового забезпечення, основний розмір пенсії встановлено 21 003,46 грн та в підсумку з урахуванням доплат і підвищень до пенсії вона має складати 21 708,66 грн. Відповідач безпідставно обмежив розмір виплачуваної позивачу пенсії десятьма прожитковими мінімумами, установленими для осіб, які втратили працездатність, та здійснює виплату пенсії позивача з 01.04.2020 (з дня призначення пенсії) в розмірі 16 380,00 гривень, а з 01.07.2020 в розмірі 17 120,00 гривень. Зазначені дії щодо обмеження пенсії максимальним розміром є протиправними, не відповідають нормам Конституції України та порушують право позивача на належний рівень пенсійного забезпечення.
Відповідач заперечував проти позову, вказуючи на необґрунтованість позовних вимог, з огляду на дію норм Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» від 08.07.2011 №3668-VI, якими такі обмеження встановлені, в тому числі, по відношенні до осіб, яким пенсію призначено на підставі Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». Даний  Закон  є чинним з 1 жовтня 2011 року та неконституційним не визнавався. Відтак, факт призначення пенсії позивачу в 2020 році свідчить про правомірність застосування до нього наведених вище нормативних положень про обмеження його пенсії максимальним розміром.
Позивач надав до суду відповідь на відзив, в якій  вказав на безпідставність доводів відповідача та їх невідповідність фактичним обставинам справи. Частина 7 ст. 43 Закону України №2262-ХІІ, яка встановлювала максимальний розмір пенсії, скасована рішенням Конституційного Суду України від 20.12.2016 №7-рп/2016. Посилання на положення Закону України №3668 є безпідставні, оскільки встановлення обмежень розміру пенсії можливе виключно положеннями Закону України  «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 26 жовтня 2020 року  у задоволені позовної заяви ОСОБА_1 відмовлено.
Не погоджуючись з прийнятим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення та прийняти нове, яким його вимоги задовольнити в повному обсязі. Зокрема, апелянт зазначає, що норма Закону України №2262-ХІІ, яка встановлювала максимальний розмір пенсії, скасована рішенням Конституційного Суду України від 20.12.2016 №7-рп/2016. Згідно ст. 1-1 Закону України №2262-ХІІ зміна умов та норм пенсійного забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, здійснюється виключно шляхом внесення змін до цього Закону та Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". За таких умов посилання на Закон України №3668-VI є безпідставними.
ГУ ПФУ в Одеській області підтвердило отримання копії ухвали про відкриття провадження та апеляційної скарги по даній справі 18.12.2020, проте у встановлений строк правом щодо надання відзиву на апеляційну скаргу не скористалося.
Відповідно до п.3 ч.1 ст.311 КАС України, справа розглядається в порядку письмового провадження. 
Заслухавши доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги, матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається наступне.
ОСОБА_1 є військовим пенсіонером та отримує пенсію по інвалідності (ІІ група) відповідно до  Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».
Пенсія позивачу призначена з 01.04.2020, виходячи з розміру 80% грошового забезпечення від 21003,46 грн, з урахуванням доплати, надбавок та підвищень – 21708,66 грн, підсумок пенсії позивача з урахуванням максимального її розміру визначено у розмірі 16380,00 грн (а.с. 9).
З наданих до суду протоколів перерахунку пенсії позивача, судом встановлено, що в подальшому перерахунок пенсії позивача здійснювався також з урахуванням максимального її розміру, зокрема, з 01.07.2020 у розмірі 17120,00 грн (а.с. 9, на звороті).
Вважаючи протиправними дії відповідача щодо обмеження з 01.04.2020 призначеної та виплачуваної ОСОБА_1 пенсії максимальним розміром, останній звернувся до суду з даною позовною заявою.
Відмовляючи в задоволені позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що при визначенні суми пенсії, призначеної позивачу вперше у 2020 році, орган Пенсійного фонду України керувався не нормами ч. 7  ст. 43 Закону України №2262-ХІІ, а нормами  ст. 2 Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» від 08.07.2011 №3668-VI  (в останній чинній редакції), які не визнавалися у встановленому порядку Конституційним Судом України такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), отже вони є чинними і підлягають виконанню. Крім того, в розумінні Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» Закон України №3668-VI   входить до складу законодавства про пенсійне забезпечення, а тому останній підлягає застосуванню до правовідносин, що не врегульовані нормами Закону України №2262-ХІІ.
Судова колегія частково не погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на таке.
Статтею 46 Конституції України  гарантовано, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
За приписами п. 6 ч. 1  ст. 92 Конституції України    основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.
Закон України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб»  від 09.04.1992 №2262-ХІІ визначає умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, Службі судової охорони, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом (далі - Закон № 2262- ХІІ).
Відповідно до ст. 21 Закону України №2262-ХІІ  пенсії по інвалідності військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим  Законом  призначаються в таких розмірах, зокрема, особам з інвалідністю внаслідок війни I групи - 100 процентів, II групи - 80 процентів, III групи - 60 процентів відповідних сум грошового забезпечення (заробітку).
Наявне в матеріалах справи посвідчення від 12.02.2020 серія НОМЕР_1 зі строком дії до 01.03.2021 підтверджує, що позивач є інвалідом війни ІІ групи, а отже має право отримувати пенсію в розмірі 80% відповідних сум грошового забезпечення.
Для вірного вирішення оскаржуваних правовідносин слід встановити, чи відповідають дії відповідача щодо обмеження виплати пенсії позивачу максимальним розміром приписам чинного законодавства України.
Правове регулювання даного питання в рамках дії Закону України №2262-ХІІ здійснювалося положеннями ч. 7 ст. 43 вказаного Закону, які визначали, що максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.
Судова колегія звертає увагу, що вищенаведену норму до Закону України №2262-ХІІ додано на підставі п. 8 ч. 6 розд.  ІІ Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» від 08.07.2011 № 3668-VІ, який в свою чергу містить аналогічну норму.
Рішенням Конституційного Суду України від 20.12.2016 № 7-рп/2016  були визнані такими, що не відповідають  Конституції України  (є неконституційними), положення  Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 №2262-XII  зі змінами, а саме: ч. 7  ст. 43 вказаного Закону, згідно з якою максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність; тимчасово, у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року, максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати 10740 гривень.
Відповідно до п. 2 резолютивної частини  рішення Конституційного Суду України від 20.12.2016 № 7-рп/2016  положення ч. 7  ст. 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», які визнані неконституційними, втрачають чинність з дня  ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.
Вірними є висновки суду першої інстанції, що з 20.12.2016 ч. 7 ст. 43 в  Законі України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб»  вважається такою, що відсутня.
Судова колегія також погоджується з висновками, що при визначені суми пенсії, призначеної позивачу вперше у 2020 році орган Пенсійного фонду України керувався не нормою ч. 7  ст. 43 Закону №2262-ХІІ (визнана неконституційною), а нормами  ст. 2 Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» від 08.07.2011 №3668-VI  (в останній чинній редакції).
Відповідно до  ст. 2 Закону України №3668-VI    максимальний розмір пенсії (крім пенсійних виплат, що здійснюються з Накопичувального пенсійного фонду) або щомісячного довічного грошового утримання (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною), призначених (перерахованих) відповідно до  Митного кодексу України, законів України  "Про державну службу",  "Про прокуратуру",  "Про статус народного депутата України",  "Про Національний банк України",  "Про Кабінет Міністрів України",  "Про дипломатичну службу",  "Про службу в органах місцевого самоврядування",  "Про судову експертизу",  "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи",  "Про державну підтримку засобів масової інформації та соціальний захист журналістів",  "Про наукову і науково-технічну діяльність",  "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб",  "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування",  "Про пенсійне забезпечення",  "Про судоустрій і статус суддів",  Постанови Верховної Ради України  від 13 жовтня 1995 року  "Про затвердження Положення про помічника-консультанта народного депутата України", не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність. Тимчасово, по 31 грудня 2017 року, максимальний розмір пенсії (крім пенсійних виплат, що здійснюються з Накопичувального пенсійного фонду) або щомісячного довічного грошового утримання (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною), призначених (перерахованих) відповідно до  Митного кодексу України, законів України  "Про державну службу",  "Про прокуратуру",  "Про статус народного депутата України",  "Про Національний банк України",  "Про Кабінет Міністрів України",  "Про дипломатичну службу",  "Про службу в органах місцевого самоврядування",  "Про судову експертизу",  "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи",  "Про державну підтримку засобів масової інформації та соціальний захист журналістів",  "Про наукову і науково-технічну діяльність",  "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб",  "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування",  "Про пенсійне забезпечення",  "Про судоустрій і статус суддів",  Постанови Верховної Ради України  від 13 жовтня 1995 року  "Про затвердження Положення про помічника-консультанта народного депутата України", не може перевищувати 10740 гривень.
Суд першої інстанції сформував вірні висновки, що положення  Закону України №3668-VI  не визнавались у встановленому порядку Конституційним Судом України такими, що не відповідають  Конституції України (крім втрати чинності ст.2 в частині поширення її дії на Закон України "Про судоустрій і статус суддів" від 7 липня 2010 року  № 2453-VI, як такої, що є неконституційною, на підставі Рішення Конституційного Суду  № 3-рп/2013 від 03.06.2013), проте помилково вказав на можливість  їх застосування для обмеження пенсії військовослужбовців максимальним розміром (в тому числі стосовно позивача по даній справі).
Відповідно до ст. 1-1 Закону України №2262-XII  законодавство про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, базується на  Конституції України  і складається з цього Закону,  Закону України  "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та інших нормативно-правових актів України, прийнятих відповідно до цих законів.
Зміна умов і норм пенсійного забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, здійснюється виключно шляхом внесення змін до цього Закону та  Закону України  "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
Закон України №2262-XII є спеціальним до спірних правовідносин та саме його норми слід першочергово застосовувати для їх врегулювання.
Суттєвою є обставина, що обмеження пенсії військовослужбовців максимальним розміром вже регулювалося ч.7 ст. 43 Закону України №2262-XII, яка визнана неконституційною з 20.12.2016, а тому неможливо стверджувати, що з вказаної дати виникла ситуація, за якої дане питання попадає під регулювання положень Закону України №3668-VI в частині, що не вирішується нормами Закону України №2262-XII.
За таких умов помилковими є відповідні висновки суду першої інстанції, що Закон України №3668-VI має застосовуватися до правовідносин, що не врегульовані нормами Закону України №2262-XII.
Застосування положень Закону України №3668-VI по відношенні до військовослужбовців фактично зводить нінащо наслідки прийняття рішення Конституційного Суду України від 20.12.2016 № 7-рп/2016, яким фактично встановлено, що обмеження пенсії військовослужбовців максимальним розміром не відповідає ст. 17 Конституції України.
Висновки по даній справі не спростовують можливість застосування норм Закону України №3668-VI по відношенні до осіб, щодо яких положення про обмеження виплати пенсії в максимальному розмірі встановлено іншими спеціальними Законами, які у встановленому порядку неконституційними не визнано. 
Судова колегія звертає увагу, що застосування обмеження максимального розміру щодо пенсій військовослужбовців, які їх отримують по інвалідності, створює ситуацію, за якої нівелюється залежність розміру пенсії від встановленої групи інвалідності, оскільки при перевищенні межі максимального розміру військовослужбовці І, ІІ, ІІІ груп інвалідності отримують пенсію в єдиному розмірі, що є недопустимим.
Відповідно до п.3 ч.1 ст.317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.
ГУ ПФУ в Одеській області призначило ОСОБА_1 пенсію по інвалідності відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 №2262-ХІІ, а тому її обмеження максимальним розміром на підставі Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» від 08.07.2011 № 3668-VІ при фактичних обставинах даної справи є протиправним, що свідчить про наявність підстав для задоволення позовних вимог останнього.
З урахуванням зазначеного рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, з прийняттям постанови про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .
Судова колегія зазначає, що дана справа правомірно віднесена судом першої інстанції до категорії незначної складності та розглядалась за правилами спрощеного провадження, що підтверджується ухвалою суду про відкриття провадження від 25 серпня 2020 року. Тому постанова суду апеляційної інстанції може бути оскаржена лише з підстав, передбачених пп. "а"- "г" п.2 ч.5 ст.328 КАС України.
Керуючись ст.ст.  308,  311,  315,  317,  321, 322, 325,  328, 329 КАС України, судова колегія,

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – задовольнити.
Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 26 жовтня 2020 року – скасувати.
Прийняти по справі постанову, якою задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 в повному обсязі.
Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (код ЄДРПОУ- 20987385) щодо обмеження з 01.04.2020 року призначеної та виплачуваної ОСОБА_1 (рнокпп- НОМЕР_2 ) пенсії максимальним розміром
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області здійснювати з 01.04.2020 виплату пенсії ОСОБА_1 без обмеження її максимальним розміром, а також провести доплату різниці в пенсії між максимально нарахованими та фактично виплаченими розмірами з 01.04.2020 по день проведення доплати.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення з підстав, передбачених статтею 328 КАС України.

Головуючий:                                                                                 Н.В.Вербицька

Суддя:                                                                                 О.В.Джабурія

Суддя:                                                                                          К.В.Кравченко