ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
31 березня 2021 року           справа №360/2326/20 

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: судді-доповідача: Казначеєва Е.Г., суддів: Геращенка І.В., Міронової Г.М., розглянув  в порядку письмового провадження апеляційну скаргу  Кремінської районної державної адміністрації Луганської області  на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 23 грудня 2020 р. у справі № 360/2326/20 (головуючий І інстанції Є.О. Кисельова) за позовом ОСОБА_1 до Кремінської районної державної адміністрації Луганської області про визнання протиправними дії, протиправним та скасування розпорядження, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,-

                                                           ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі – позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Луганського окружного адміністративного суду з  позовною заявою до Кремінської районної державної адміністрації Луганської області (далі – відповідач), в якій з урахуванням уточнення просив: визнати протиправними дії Кремінської районної державної адміністрації Луганської області щодо звільнення ОСОБА_1 ; визнати протиправним та скасувати розпорядження виконуючого обов`язки голови Кремінської районної державної адміністрації Луганської області від 26.02.2020 № 20к “Про звільнення ОСОБА_2 ”; поновити ОСОБА_1 на посаді начальника відділу житлово-комунального господарства, будівництва, інфраструктури та надзвичайних ситуацій Кремінської районної державної адміністрації Луганської області; стягнути з Кремінської районної державної адміністрації Луганської області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 04.03.2020 до дати ухвалення рішення у справі.
Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 23 грудня 2020 року позов задоволено, а саме суд: визнав протиправними дії Кремінської районної державної адміністрації Луганської області щодо звільнення ОСОБА_1 ; визнав протиправним та скасував розпорядження Кремінської районної державної адміністрації Луганської області від 26 лютого 2020 року № 20к “Про звільнення ОСОБА_2 ”; поновив ОСОБА_1 на посаді начальника відділу житлово-комунального господарства, будівництва, інфраструктури та надзвичайних ситуацій Кремінської районної державної адміністрації Луганської області з 04 березня 2020 року; допустив негайне виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника відділу житлово-комунального господарства, будівництва, інфраструктури та надзвичайних ситуацій Кремінської районної державної адміністрації Луганської області з 04 березня 2020 року; стягнув з Кремінської районної державної адміністрації Луганської області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу у сумі 111556 гривень 62 копійки, з відрахуванням установлених законом податків та інших обов`язкових платежів; допустив негайне виконання рішення суду в частині стягнення з Кремінської районної державної адміністрації Луганської області суми заробітної плати за місяць в розмірі 9067 гривень 50 копійок, з відрахуванням установлених законом податків та інших обов`язкових платежів.
Відповідач, не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що відповідачем виконано вимоги частини 2 статті 40, частини 3 статті 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, оскільки позивачу було запропоновано  наявну вакантну посаду за відповідною професією, спеціальністю, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.  Звертають увагу на те, що з 02.02.2020 набули зміни до КЗпП України, у зв`язку з чим у разі вивільнення працівників на підставі пункту 1 частини 1 статті 40 цього Кодексу не застосовуються положення частини другої статті 40 цього Кодексу та положення частини 2 цієї статті. Тобто, законодавець взагалі звільнив роботодавця від заходів по наданню особі пропозиції щодо іншої роботи. Отже, станом на дату засідання тимчасово комісії був відсутній обов`язок пропонувати працівникові іншу роботу та визначати переважне право. Апелянт посилається на відсутність вакантних посад, за наявними посадами  позивача не відповідач критеріям.
Відповідно до частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Суд, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, здійснюючи апеляційний перегляд у межах доводів та вимог апеляційної скарги, відповідно до частини 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України, встановив наступне.
ОСОБА_1 , з 25.01.2016 займав посаду начальника відділу житлово-комунального господарства, будівництва, інфраструктури та надзвичайних ситуацій Кремінської районної державної адміністрації Луганської області. Вказане підтверджується записом під порядковим номером 39 у трудовій книжці позивача серії НОМЕР_1 від 26.11.1982 (том 1 арк. спр. 9-12).
09.12.2019 відповідачем ознайомлено позивача про наступне звільнення з 28.02.2020 з посади начальника відділу житлово-комунального господарства, будівництва, інфраструктури та надзвичайних ситуацій Кремінської районної державної адміністрації Луганської області на підставі пункту 1 частини першої статті 87 Закону України “Про державну службу” у зв`язку зі змінами у структурі та скороченням чисельності працівників райдержадміністрації, згідно розпорядження голови районної державної адміністрації від 02.12.2019 № 1475 “Про оптимізацію структури райдержадміністрації та внесення змін до розпорядження голови райдержадміністрації від 15.05.2018 № 601” (том 1 арк. спр. 13).
10.02.2020 позивачем отримано лист, яким запропоновано у зв`язку зі скороченням посади начальника відділу житлово-комунального господарства, будівництва, інфраструктури та надзвичайних ситуацій Кремінської РДА переведення з 01.03.2020 на посаду головного спеціаліста відділу житлово-комунального господарства, містобудування, архітектури та цивільного захисту Кремінської райдержадміністрації. Одночасно було запропоновано в разі прийняття пропозиції надати згоду у письмовій формі до 14.02.2020 (том 1 арк. спр. 14). 
26.02.2020 відповідачем видано розпорядження № 20к “Про звільнення ОСОБА_2 ”, згідно з яким позивача звільнено з посади начальника відділу житлово-комунального господарства, будівництва, інфраструктури та надзвичайних ситуацій Кремінської РДА Луганської області, у зв`язку зі скороченням чисельності та штату державних службовців. Також зазначено, що у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю ОСОБА_1 вважати днем звільнення день виходу його з лікарняного (том 1 арк. спр. 15).
03.03.2020 відповідачем видано розпорядження № 25к “Про виплату грошової компенсації ОСОБА_3 у зв`язку зі звільненням”, в якому зазначено, зокрема: вважати останнім робочим днем ОСОБА_1 на посаді начальника відділу житлово-комунального господарства, будівництва, інфраструктури та надзвичайних ситуацій Кремінської РДА Луганської області 03.03.2020 (том 1 арк. спр. 16).
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та фактам, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.
Відносини щодо проходження громадянами державної служби, звільнення з державної служби врегульовано Законом України "Про державну службу" від 10.10.2015 № 889-VIII (з наступними змінами та доповненнями в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин).
За змістом частини 3 статті 5 Закону № 889-VIII дія норм законодавства про працю поширюється на державних службовців у частині відносин, не врегульованих цим Законом.
Пунктом 1 та пунктом 1-1 частини 1 статті 87 Закону № 889-VIII  передбачено, що підставами для припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення є: скорочення чисельності або штату державних службовців, скорочення посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців, реорганізація державного органу.
Правила ч. 4 статті 87 Закону № 889-VIII  окреслюють,  що у разі звільнення з державної служби на підставі пунктів 1 та 1-1 частини першої цієї статті державному службовцю виплачується вихідна допомога у розмірі двох середньомісячних заробітних плат.
Процедура вивільнення державних службовців на підставі п. 1 ч. 1 цієї статті визначається законодавством про працю. 
За унормуванням пункту 1 частини 1 статті 40 КЗпП України, яка регулює питання розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності, можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.
Частиною 2 статті 40 КЗпП України визначено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.
Не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності (крім звільнення за пунктом 5 цієї статті), а також у період перебування працівника у відпустці. Це правило не поширюється на випадок повної ліквідації підприємства, установи, організації.
За приписами ч. 3 ст. 87 Закону України “Про державну службу”, суб`єкт призначення або керівник державної служби попереджає державного службовця про наступне звільнення на підставі пунктів 1 та 1-1 частини першої цієї статті у письмовій формі не пізніше ніж за 30 календарних днів.
Суб`єкт призначення або керівник державної служби може пропонувати державному службовцю будь-яку вакантну посаду державної служби у тому самому державному органі (за наявності). При цьому не застосовуються положення законодавства про працю щодо обов`язку суб`єкта призначення отримання згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) на звільнення.
Державний службовець, якого звільнено на підставі пункту 1 частини першої цієї статті, у разі створення в державному органі, з якого його звільнено, нової посади чи появи вакантної посади, що відповідає кваліфікації державного службовця, протягом шести місяців з дня звільнення за рішенням суб`єкта призначення може бути призначений на рівнозначну або нижчу посаду державної служби, якщо він був призначений на посаду в цьому органі за результатами конкурсу.
Правовою підставою звільнення позивача згідно з оскарженим розпорядження відповідача став пункт 1 частини 1 статті 87 Закону України "Про державну службу", за яким підставами для припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення є скорочення чисельності або штату державних службовців, скорочення посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців, реорганізація державного органу.
Зі змісту розпорядження вбачається, що звільнення зумовлене скороченням чисельності та штату державних службовців.
Так, Кремінською районною державною адміністрацією Луганської області 15.05.2018 прийнято розпорядження № 601 “Про затвердження структури Кремінської районної державної адміністрації” до якої, зокрема, входив відділ житлово-комунального господарства, будівництва, інфраструктури та надзвичайних ситуацій (том 1 арк. спр. 126-127).
01.04.2019 Кремінською районною державною адміністрацією Луганської області прийнято розпорядження № 226 “Про внесення змін до розпорядження голови районної державної адміністрації від 15.05.2018 № 601” до якої, зокрема, входив відділ житлово-комунального господарства, будівництва, інфраструктури та надзвичайних ситуацій (том 1 арк. спр. 169).
22.11.2019 Луганською обласною військово-цивільною адміністрацією прийнято розпорядження від № 946 “Про оптимізацію структури та чисельності працівників районних державних адміністрацій, визнання такими, що втратили чинність, деяких розпоряджень голови облдержадміністрації – керівника обласної військово-цивільної адміністрації”, яким затверджений розподіл чисельності працівників районних державних адміністрацій (том 1 арк. спр. 128-129).
10.02.2020 відповідачем затверджені штатні розписи на 2020 рік, зокрема, відділу житлово-комунального господарства, будівництва, інфраструктури та надзвичайних ситуацій Кремінської районної державної адміністрації Луганської області. Вказаний штатний розпис введено в дію з 01.01.2020, до складу якого входили: начальник відділу, головний спеціаліст, головний спеціаліст з питань цивільного захисту, провідний спеціаліст (том 1 арк. спр. 174).
Крім того, 10.02.2020 відповідачем затверджена нова редакція штатного розпису на 2020 рік управління житлово-комунального господарства, містобудування, архітектури, інфраструктури, енергетики та захисту довкілля Кремінської районної державної адміністрації Луганської області, до структури якого входять відділи: відділ житлово-комунального господарства, містобудування, архітектури та цивільного захисту, відділ інфраструктури та інвестиційного розвитку, сектор екології, природних ресурсів та захисту довкілля (том 1 арк. спр. 17).
26.02.2020 Кремінською районною державною адміністрацією Луганської області прийнято розпорядження № 22к про переведення ОСОБА_4 , начальника відділу містобудування та архітектури Кремінською районної державної адміністрації Луганської області – головного архітектора з 01.03.2020 на рівнозначну посаду начальника відділу житлово-комунального господарства, містобудування, архітектури та цивільного захисту управління житлово-комунального господарства, містобудування, архітектури, інфраструктури, енергетики та захисту довкілля Кремінської районної державної адміністрації Луганської області -  головного архітектора (том 1 арк. спр. 211).
Таким чином, з урахуванням встановлених обставин, підтверджується скорочення посад, у розумінні пункту 1 частини 1 статті 87 Закону України "Про державну службу".
За правилами статті 49-2 КЗпП України, яка визначає порядок вивільнення працівників, про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці.
При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством.
Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації, працівник на власний розсуд звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. У разі якщо вивільнення є масовим відповідно до статті 48 Закону України “Про зайнятість населення”, власник або уповноважений ним орган доводить до відома державної служби зайнятості про заплановане вивільнення працівників.
З позовної заяви вбачається, що позивачем заява про переведення у зв`язку із змінами структури та штатного розпису не подавалась, оскільки йому не було запропоновано рівнозначної  вакантної посади, роботи.
Суд відзначає, що абзацом 1 частини 1 статті 22 Закону України "Про державну службу" занотовано: з метою добору осіб, здатних професійно виконувати посадові обов`язки, проводиться конкурс на зайняття посади державної служби відповідно до Порядку проведення конкурсу на зайняття посад державної служби, що затверджується Кабінетом Міністрів України.
Отже, за загальним правилом добір на посади державної служби має проводитися за конкурсом.
Частиною п`ятою статті 22 Закону України "Про державну службу" передбачалось, що в разі реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації державного органу переведення державного службовця на рівнозначну або нижчу (за його згодою) посаду в державному органі, якому передаються повноваження та функції такого органу, за рішенням суб`єкта призначення може здійснюватися без обов`язкового проведення конкурсу.
Судом не встановлено ліквідації чи реорганізації відділу, та про такі обставини відповідачем не повідомлялось.
Відповідно до статті 41 Закону України "Про державну службу" державний службовець з урахуванням його професійної підготовки та професійних компетентностей може бути переведений без обов`язкового проведення конкурсу: на іншу рівнозначну або нижчу вакантну посаду в тому самому державному органі, у тому числі в іншій місцевості (в іншому населеному пункті), - за рішенням керівника державної служби або суб`єкта призначення (пункт 1); на рівнозначну або нижчу вакантну посаду в іншому державному органі, у тому числі в іншій місцевості (в іншому населеному пункті), - за рішенням суб`єкта призначення або керівника державної служби в державному органі, з якого переводиться державний службовець, та суб`єкта призначення або керівника державної служби в державному органі, до якого переводиться державний службовець (пункт 2).
Рівнозначною посадою є посада державної служби, що належить до однієї групи оплати праці з урахуванням юрисдикції державного органу (п. 6 ч. 1 ст. 2 Закону № 889).
Стаття 42 КЗпП України визначає, що роботодавцем має бути враховано переважне право на залишення на роботі при вивільненні працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці.
При скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці відповідно до ст. 42 КЗпП України переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.
Тому при вирішенні питання про звільнення працівника роботодавець зобов`язаний перевірити наявність у працівників, посади яких скорочуються, більш високої чи більш низької кваліфікації і продуктивності праці.
Для такої перевірки повинні досліджуватись документи та інші відомості про освіту і присвоєння кваліфікаційних розрядів (класів, категорій, рангів), про підвищення кваліфікації, про навчання без відриву від виробництва, про винаходи і раціоналізаторські пропозиції, авторами яких є відповідні працівники, про тимчасове виконання обов`язків більш кваліфікованих працівників, про досвід трудової діяльності, про виконання норм виробітку (продуктивність праці), про розширення зони обслуговування, про збільшення обсягу виконуваної роботи, про суміщення професій тощо. Продуктивність праці і кваліфікація працівника повинні оцінюватися окремо, але в кінцевому підсумку роботодавець повинен визначити працівників, які мають більш високу кваліфікацію і продуктивність праці за сукупністю цих двох показників.
При рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі надається: 1) сімейним - при наявності двох і більше утриманців; 2) особам, в сім`ї яких немає інших працівників з самостійним заробітком; 3) працівникам з тривалим безперервним стажем роботи на даному підприємстві, в установі, організації; 4) працівникам, які навчаються у вищих і середніх спеціальних учбових закладах без відриву від виробництва; 5) учасникам бойових дій, постраждалим учасникам Революції Гідності, особам з інвалідністю внаслідок війни та особам, на яких поширюється чинність Закону України “Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту”, а також особам, реабілітованим відповідно до Закону України “Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років”, із числа тих, яких було піддано репресіям у формі (формах) позбавлення волі (ув`язнення) або обмеження волі чи примусового безпідставного поміщення здорової людини до психіатричного закладу за рішенням позасудового або іншого репресивного органу; 6) авторам винаходів, корисних моделей, промислових зразків і раціоналізаторських пропозицій; 7) працівникам, які дістали на цьому підприємстві, в установі, організації трудове каліцтво або професійне захворювання; 8) особам з числа депортованих з України, протягом п`яти років з часу повернення на постійне місце проживання до України; 9) працівникам з числа колишніх військовослужбовців строкової служби, військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, військової служби за призовом осіб офіцерського складу та осіб, які проходили альтернативну (невійськову) службу, - протягом двох років з дня звільнення їх зі служби. 10) працівникам, яким залишилося менше трьох років до настання пенсійного віку, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат.
Перевага в залишенні на роботі може надаватися й іншим категоріям працівників, якщо це передбачено законодавством України.
Таким чином, при вивільненні працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці в першу чергу підлягає оцінці кваліфікація та продуктивність праці працівників, що підлягають скороченню. І лише за умови рівноцінності кваліфікації та продуктивності праці перевагу на залишення на роботі мають працівники, перелічені у частині другій статті 42 КЗпП України.
Такий висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеній  в постанові від 23 вересня 2020 року у справі № 820/6846/16,  від 22 травня 2019 року у справі № 753/3889/17, 01 липня 2020 року у справі № 620/2711/19.
Під час розгляду цієї справи відповідачем не надано суду доказів та не зазначено про те, у який спосіб досліджувалось питання професійної підготовки та професійної компетентності державних службовців під час вирішення питання про переведення їх до новостворених відділів,  і чи взагалі досліджувалось питання професійної підготовки та професійної компетентності позивача.
Суд зазначає, що дискреція керівника державної служби чи суб`єкта призначення полягає у вирішенні питання про призначення державного службовця на посаду державної служби в новоствореному підрозділі, який найкраще підходить для вирішення завдань державної служби за відповідною посадою, з урахуванням встановлених професійної підготовки та професійної компетентності кожного державного службовця. Дотримання такої процедури є обов`язковою і не може залежати від дискреційних повноважень посадової особи.
Такий правовий висновок узгоджується з положеннями Закону України "Про державну службу", за змістом яких: державна служба - це публічна, професійна, політично неупереджена діяльність із практичного виконання завдань і функцій держави (абзац перший частини першої статті 1); професійна компетентність - здатність особи в межах визначених за посадою повноважень застосовувати спеціальні знання, уміння та навички, виявляти відповідні моральні та ділові якості для належного виконання встановлених завдань і обов`язків, навчання, професійного та особистісного розвитку (пункт 5 частини першої статті 2); державна служба здійснюється з дотриманням таких принципів: професіоналізму - компетентне, об`єктивне і неупереджене виконання посадових обов`язків, постійне підвищення державним службовцем рівня своєї професійної компетентності, вільне володіння державною мовою і, за потреби, регіональною мовою або мовою національних меншин, визначеною відповідно до закону; доброчесності - спрямованість дій державного службовця на захист публічних інтересів та відмова державного службовця від превалювання приватного інтересу під час здійснення наданих йому повноважень; ефективності - раціональне і результативне використання ресурсів для досягнення цілей державної політики; забезпечення рівного доступу до державної служби - заборона всіх форм та проявів дискримінації, відсутність необґрунтованих обмежень або надання необґрунтованих переваг певним категоріям громадян під час вступу на державну службу та її проходження; прозорості - відкритість інформації про діяльність державного службовця, крім випадків, визначених Конституцією та законами України; стабільності - призначення державних службовців безстроково, крім випадків, визначених законом, незалежність персонального складу державної служби від змін політичного керівництва держави та державних органів (пункти 3, 5, 6, 7, 9 статті 4).
Отже, рішення керівника державної служби чи суб`єкта призначення в разі обрання способу призначення державного службовця на посаду не за конкурсом, може бути прийняте виключно в разі встановлення/перевірки професійної підготовки та професійної компетентності кожного державного службовця.
Судами обох інстанцій було встановлено, що в матеріалах справи відсутні докази проведення дослідження професійної підготовки та професійної компетентності позивача, яка дозволила б вирішити питання щодо переведення його на рівнозначну посаду у новоствореному Управлінні, чи таку, якій позивач відповідає за своїми професійними підготовкою та компетентністю.
При цьому відсутність окремої процедури вирішення наведеного питання не може бути підставою для прийняття рішення керівником державної служби чи суб`єктом призначення без наведення обґрунтування, на власний розсуд. Навпаки, призначення за    процедурою переведення має здійснюватися максимально прозоро з дотриманням однакових для всіх вимог з метою призначення на посаду державної служби особи, яка найкраще здатна забезпечити виконання відповідних функцій за посадою.
З огляду на те, що відповідачем не встановлювались професійна підготовка та професійна компетентність позивача в порівнянні з іншими державними службовцями, суд апеляційної інстанції погоджує висновок суду першої інстанції щодо необґрунтованості звільнення позивача.
Наведене також дає підстави дійти висновку, що відповідачем реалізовано повноваження щодо звільнення позивача не з метою, з якою таке повноваження надане, оскільки взагалі не досліджувалось питання професійної підготовки та професійної компетентності для з`ясування наявності підстав для переведення з метою забезпечення якнайкращого виконання завдань і функцій держави у відповідній галузі, чи можливого пропонування нижчої посади саме за результатами встановлення, визначених статтею 41 Закону України "Про державну службу" якостей державного службовця.
Європейським Судом з прав людини у рішенні у справі "Суомінен проти Фінляндії" від 01.07.2003 вказано, що орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.
При цьому суд наголошує, що рішення суб`єкта владних повноважень повинно ґрунтуватися на об`єктивній оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення. Мають значення, як правило, ті обставини, які передбачені нормою права, що застосовується. Суб`єкт владних повноважень повинен врахувати усі ці обставини, тобто надати їм правову оцінку: прийняти до уваги або відхилити. У разі відхилення певних обставин висновки повинні бути мотивованими, особливо, коли має місце несприятливе для особи рішення.
Характер дій/бездіяльність відповідача у даному випадку не відповідають критеріям чіткості та зрозумілості, породжують неоднозначне трактування, що в свою чергу впливає  на можливість встановлення мотивів такого рішення суб`єкта при прийнятті спірного у цій справі акту.
При вирішені цього спору суд керується ч. 2 ст. 2 КАС України в силу якої, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Так, критерій "прийняття рішень, вчинення (не вчинення) дій на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України" - за змістом випливає з принципу законності, що закріплений у ч. 2 ст. 19 Конституції України: "Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України"
"На підставі" означає, що суб`єкт владних повноважень: має бути утворений у порядку, визначеному Конституцією та законами України; зобов`язаний діяти на виконання закону, за умов та обставин, визначених ним.
Критерій "прийняття рішення, вчинення (не вчинення) дії обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення або вчинення дії" - відображає принцип обґрунтованості рішення або дії. Він вимагає від суб`єкта владних повноважень враховувати як обставини, на обов`язковість урахування яких прямо вказує закон, так і інші обставини, що мають значення у конкретній ситуації. Для цього він має ретельно зібрати і дослідити матеріали, що мають доказове значення у справі.
Встановлення невідповідності діяльності суб`єкта владних повноважень хоча б одному із зазначених критеріїв для оцінювання його рішень, дій та бездіяльності може бути підставою для задоволення адміністративного позову.
За правилами частини другої статті 2 КАС України суб`єкти владних повноважень повинні ухвалювати рішення з урахуванням принципу пропорційності, за яким має бути дотримано необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія).
Звільнення позивача зумовлене скороченням посади державної служби внаслідок зміни структури та штатного розпису державного органу. 
Аналіз змісту штатного розпису свідчить, про те, що станом на час надання ОСОБА_1 повідомлення від 09.12.2019 про наступне звільнення з 28.02.2020 з посади начальника відділу житлово-комунального господарства, будівництва, інфраструктури та надзвичайних ситуацій Кремінської районної державної адміністрації Луганської області на підставі пункту 1 частини 1 статті 87 Закону України “Про державну службу” у зв`язку зі змінами у структурі та скороченням чисельності працівників райдержадміністрації, згідно розпорядження голови районної державної адміністрації від 02 грудня 2019 року № 1475 “Про оптимізацію структури райдержадміністрації та внесення змін до розпорядження голови райдержадміністрації від 15 травня 2018 року № 601” до структури Кремінської районної державної адміністрації Луганської області входив вказаний вище відділ, у якому займав посаду начальника відділу позивач.
Відповідачем суду не надано жодних доказів в підтвердження затвердження штатного розпису станом на час надання позивачу вказаного повідомлення від 09.12.2019 щодо новоствореного відділу житлово-комунального господарства, містобудування, архітектури та цивільного захисту управління житлово-комунального господарства, містобудування, архітектури, інфраструктури, енергетики та захисту довкілля Кремінської районної державної адміністрації Луганської області, начальником якого є головний архітектор.
Отже, станом на час надання ОСОБА_1 зазначеного вище повідомлення штатний розпис на 2020 рік управління житлово-комунального господарства, містобудування, архітектури, інфраструктури, енергетики та захисту довкілля, який вводився в дію з 01.03.2020, затверджений лише 10.02.2020.
Разом з тим, не є спірною обставиною у справі, що відповідачем позивачеві було запропоновано посаду головного спеціаліста відділу житлово-комунального господарства, містобудування, архітектури та цивільного захисту Кремінської райдержадміністрації.
При цьому відповідачем суду не надано жодних доказів чи будь-яких обґрунтувань того, чим керувався відповідач приймаючи рішення про надання позивачеві пропозиції обійняти саме означену посаду, за наявності інших вакантних посад, та без встановлення професійної підготовки та професійної компетентності позивача, відповідності його посаді в порівнянні з іншими державними службовцями.
В матеріалах справи відсутні докази того, що позивачу було запропоновано переведення на іншу рівнозначну посаду, що належить до однієї групи оплати праці.
Так, 05.02.2020 тимчасовою комісією з визначення осіб, які мають переважне право на залишення на роботі або щодо яких встановлено обмеження на звільнення проведено засідання, результати якого оформлені протоколом від 05.02.2020 № 2, з якого вбачається, що комісією розглянуті пропозиції стосовно кандидатур на посади нової структури райдержадміністрації, зокрема, рекомендовано суб`єкту призначення перевести на посаду начальника відділу житлово-комунального призначення господарства, містобудування, архітектури та цивільного захисту управління житлово-комунального господарства, містобудування, архітектури, інфраструктури, енергетики та захисту довкілля Кремінської районної державної адміністрації Луганської області ОСОБА_5 , яка станом на 05.02.2020 займала посаду начальника відділу містобудування та архітектури Кремінської районної державної адміністрації Луганської області (том 1 арк. спр. 104-112).
При цьому, не можливо встановити підстави обґрунтованості надання переважного права на переведення зазначеної особи у відповідний відділ, не встановлено професійної підготовки та професійної компетентності зазначеної особи в порівнянні з іншими. У протоколі не зазначено про підстави неможливості надання рекомендації позивачу для переведення у новостворений відділ або до інших відділів з урахуванням освіти, кваліфікації, досвіду тощо останнього. 
Означене у сукупності свідчить про те, що звільнення позивача відбулось без дотримання вищевказаних принципу пропорційності та законності рішень суб`єкта владних повноважень.
Крім того, суд зазначає, що позивача було попереджено про  наступне звільнення з посади з 28.02.2020, оскаржуване розпорядження без зазначення дати звільнення прийнято 26.02.2020, тобто до спливу строку визначеного в повідомленні. При цьому, останній день роботи 03.03.2020, тобто, після введення в дію нового штатного розпису. Зазначене свідчить на неналежне повідомлення позивача про дату наступного звільнення з посади, оскільки останнє містило недостовірну інформацію про дату прийняття рішення про звільнення та дату фактичного звільнення.
З огляду на встановлені обставини, суд апеляційної інстанції погоджує висновок суду першої інстанції щодо  незаконності звільнення позивача, з огляду на що правомірно  підлягають задоволенню позовні вимоги про визнання протиправним та скасування  розпорядження.
У разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України “Про запобігання корупції” іншою особою, відповідно до частини 1 статті 235 КЗпП України працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.
Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що належним способом виконання рішення в цій частині є поновлення позивача на посаді начальника відділу житлово-комунального господарства, будівництва, інфраструктури та надзвичайних ситуацій Кремінської районної державної адміністрації Луганської області з 04 березня 2020 року (наступний день після останнього дня роботи)
Частиною другою статті 235 КЗпП України передбачено, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.
Так, обчислення середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження проводиться відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100  (далі Порядок № 100).
Апеляційна скарга не містить посилань на невідповідність вимогам аколнодавства рішення суду в частині стягнення з відповідача середнього заробітку за час вимушеного прогулу.
Доводи апеляційної скарги спростовуються встановленими судом обставинами, наявними в матеріалах справи доказами та нормами права, зазначеними в мотивувальній частині оскаржуваного рішення суду, які регламентують спірні правовідносини.
Статтею 316 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи викладене, суд дійшов до висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, з повним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, у зв`язку з чим підстави для скасування або зміни рішення суду першої інстанції відсутні, тому, при таких обставинах, апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду - без змін
Керуючись  статтями 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, 

                                                             ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Кремінської районної державної адміністрації Луганської області  на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 23 грудня 2020 р. у справі № 360/2326/20 - залишити без задоволення.
Рішення Луганського окружного адміністративного суду від 23 грудня 2020 р. у справі № 360/2326/20 - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому статтею 328 Кодексу адміністративного судочинства України.
Повне судове рішення складено 31 березня 2021 року.

Суддя-доповідач                                                                                       Е.Г. Казначеєв 

Судді                                                                                                                  І.В. Геращенко

                                                                                                                   Г.М. Міронова