ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 527/2707/19  Номер провадження 22-ц/814/397/21	Головуючий у 1-й інстанції Олефір А. О.  Доповідач ап. інст. Кривчун Т. О.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2021 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді: Кривчун Т.О.
Суддів: Дряниці Ю.В., Чумак О.В.
секретар: Ткаченко Т.І.

за участю: представника відповідача – адв. Молодчина В.П.
представника позивача – адв. Марискіної О.О.

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1  
на рішення Глобинського районного суду Полтавської області від 29 жовтня 2020 року 
по справі за позовом  ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення суми авансу.

Суд, заслухавши доповідь судді-доповідача, -

В С Т А Н О В И В :

У грудні 2019 року позивач звернулася до місцевого суду з вказаним позовом до ОСОБА_1 , посилаючись на те, що у серпні 2017 року вона та ОСОБА_1 досягли усної домовленості щодо купівлі-продажу об`єкта нерухомого майна, а саме приміщення, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , а також промислового обладнання по виготовленню брикету, пилорами, продольного станку, що знаходилися у вказаному приміщенні. З метою подальшого укладення договору купівлі-продажу вказаного майна, ОСОБА_2 передала відповідачу суму авансу в розмірі 10000,00 доларів США в присутності двох свідків, що підтверджується письмовою розпискою від 14.08.2017 року про отримання відповідачем вказаної суми.
Зазначає, що, у подальшому, угоду купівлі продажу між позивачем та відповідачем укладено не було, оскільки відповідач ухилявся від її укладення. З метою досудового врегулювання спору 26.11.2019 року позивач направила на адресу відповідача вимогу про повернення суми авансу, яку відповідач отримав, але кошти не повернув. 
Відповідно до інформації з реєстру речових прав на нерухоме майно від 22.11.2019 року, відповідач не має у власності жодного об`єкту нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 , у зв`язку з чим, придбання в подальшому позивачем у відповідача об`єкта нерухомого майна за вказаною адресою не видається можливим.
З урахуванням наведеного прохала суд стягнути з відповідача на її користь суму авансу у розмірі 10000,00 доларів США та вирішити питання судового збору.

Рішенням Глобинського районного суду Полтавської області від 29 жовтня 2020 року позов  ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення суми авансу, задоволено.
Стягнуто з  ОСОБА_1 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , рнокпп:  НОМЕР_1  на користь  ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , рнокпп: НОМЕР_2 , суму авансу у розмірі 10000,00 доларів США за розпискою від 14.08.2017 року. 
Стягнуто з  ОСОБА_1 на користь  ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 2349,90 грн.

З вказаним рішенням не погодився відповідач, представник якого в поданій апеляційній скарзі, посилаючись на порушення та неправильне застосування місцевим судом норм матеріального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить його скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.
       В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на те, що, не укладення договору купівлі-продажу в момент передання грошей в сумі 10000,00 дол. США, які між іншим, на думку апелянта, є завдатком, відбулось саме з вини позивача ОСОБА_2 , оскільки вона не мала всіх коштів, необхідних для сплати за товар.
       Вказує, що, оскільки позивач постійно відтерміновувала дату купівлі нею відповідного майна, та в подальшому взагалі відмовилась укладати договір купівлі-продажу за визначеною сторонами ціною, то ОСОБА_1 був змушений шукати іншого покупця.
       Зауважує, що фактично позивач набула у власність визначене в розписці обладнання вартістю 10000,00 дол. США та до цього часу ним користується, при цьому згодна його повернути лише за умови повернення ОСОБА_1 їй грошей у сумі 10000,00 дол. США.
       Окрім того, апелянт не визнає факт отримання ним від позивача вимоги від 26.11.2019 року про повернення суми авансу, оскільки така була направлена за невірною адресою.

У судовому засіданні представник відповідача доводи апеляційної скарги підтримав та прохав її задовольнити. 
Представник позивача проти задоволення апеляційної скарги заперечувала та прохала її відхилити, а рішення місцевого суду залишити без змін.

Апеляційний суд, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги та позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції, вислухавши пояснення учасників процесу, приходить до висновку про відхилення апеляційної скарги з наступних підстав.

У відповідності до ч.ч.1-5 ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. 
Згідно з вимогами ч.1 ст.264 цього Кодексу під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Судом першої інстанції вірно встановлено та вбачається з матеріалів справи, що, відповідно до даних розписки, 14.08.2017 року ОСОБА_1 отримав завдаток в розмірі 10000,00 доларів США за продаж приміщення з обладнанням по виготовленню брикету та пилораму, продольний станок, котрі знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 . Повна сума складає 20000 доларів США (а.с.6).

Установлено та не заперечується сторонами, що відповідні кошти ОСОБА_1 були заплачені позивачем у справі ОСОБА_2 .

Факт написання вказаної розписки та отримання грошових коштів в розмірі 10000,00 доларів США ОСОБА_1 від ОСОБА_2 підтверджено сторонами, в судовому засіданні в суді першої інстанції.

Згідно отриманих судом першої інтонації пояснень свідка ОСОБА_3 , встановлено, що позивач та відповідач у його присутності домовилися про те, що ОСОБА_2 придбає у ОСОБА_1 за 20000 доларів приміщення та обладнання для виготовлення брикетів. Вони домовилися, що після того, як ОСОБА_1 оформить документи, укладуть договір купівлі-продажу. Як аванс ОСОБА_2 передала ОСОБА_4 10000,00 доларів США в кафе «Хутірець», про що було складено розписку, він особисто був присутнім під час передачі грошових коштів. Після передачі грошових коштів, ОСОБА_2 , внаслідок усної домовленості з ОСОБА_1 , почала здійснювати у його приміщенні свою підприємницьку діяльність. Через деякий час, ОСОБА_2 дізналася, що приміщення продане іншій особі, яка орендувала приміщення поруч з приміщенням, яке належало ОСОБА_1 .

Як установлено з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №189960268 від 22.11.2019 року, 30.07.2019 року відповідач ОСОБА_1 продав ОСОБА_5 1/ 4 частку приміщення, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.8-11). 

У подальшому, 26.11.2019 року позивач направила на ім`я відповідача вимогу про повернення суми авансу (а.с.7,12) та, згідно даних трекінгу відправлень Укрпошта, – відправлення № 3600000359279 прийняте (а.с.12).

Задовольняючи позовні вимоги, місцевий суд виходив із того, що, отримані ОСОБА_1 від ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 10000,00 дол. США є саме авансом, та, оскільки сторони не уклали договору купівлі-продажу спірного нерухомого майна, а також купівлі-продажу рухомого майна, то вказаний аванс підлягає поверненню ОСОБА_2 у грошовій валюті - долар США, оскільки валютою зобов`язання є саме долар США.

Такі висновки суду першої інстанції в повній мірі відповідають встановленим по справі обставинам та нормам матеріального права, виходячи з наступного. 

Статтею 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до частини 1 стаття 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно ст.657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.

Статтею 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Як установлено місцевим судом, зокрема, з даних розписки від 14.08..2017 року та не заперечується сторонами по справі та обставина, що  ОСОБА_2 та ОСОБА_1 домовилися про продаж приміщення з обладнанням по виготовленню брикету та пилорами, продольного станку, котрі знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 та, на момент написання вказаної розписки, належали відповідачу у справі.

Тобто, вказана розписка була складена з метою належного виконання визначеного в ній зобов`язання, а саме - укладення між сторонами нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу об`єкту нерухомого майна, а також укладення договору купівлі-продажу рухомого майна та/або підписання акту його приймання-передачі. 

Також, установлено, що відповідний договір купівлі-продажу спірного об`єкту нерухомого майна та договір купівлі-продажу рухомого майна та/або підписання акту його приймання-передачі між сторонами по справі, вчинено (укладено) не було, а ОСОБА_1 30.07.2019 року здійснив відчуження об`єкту нерухомого майна, вказаного в розписці на користь третьої особи. 

Тобто, місцевим судом вірно установлено, що виконання зобов`язання, вказаного в розписці, є неможливим.

Статтею 546 ЦК України передбачено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності.
Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов`язання.
Згідно зі статтею 570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.

З огляду на викладене, на відміну від завдатку, аванс - це лише спосіб платежу. Він не виконує забезпечувальної функції, а виконує функцію попередньої оплати, яка підлягає поверненню у випадку не виконання зобов`язання – неукладення основного договору з ініціативи будь-якої зі сторін.

Так, місцевим судом вірно установлено, що між сторонами по справі було досягнуто попередньої домовленості щодо укладення в майбутньому договору купівлі-продажу належного ОСОБА_1 майна (нерухомого та рухомого), на виконання якої ОСОБА_2 було передано відповідачу спірну суму грошей – 10000,00 дол. США.

Відтак, на підставі детального аналізу обставин справи та норм закону, місцевим судом було вірно визначено правову природу спірних правовідносин як зобов`язальні. Та, оскільки грошові кошти в сумі 10000 дол. США. були передані позивачем відповідачу в рахунок виконання умов майбутнього договору, то вони є авансом та підлягають поверненню ОСОБА_2 , у зв`язку з не укладенням такого договору.

Наведене відповідає правовій позиції Верховного Суду викладеній у постанові від 21 вересня 2020 року, справа № 308/1904/17. 

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду про наявність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_2 в повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги стовно того, що, не укладення договору купівлі-продажу в момент передання грошей в сумі 10000,00 дол. США, які, між іншим, на думку апелянта, є завдатком, відбулось саме з вини позивача ОСОБА_2 , оскільки вона не мала всіх коштів, необхідних для сплати за товар, колегія суддів до уваги не приймає, оскільки наведеним вище достеменно установлено, що відповідні спірні кошти є саме авансом, а відтак підлягають поверненню позивачу. При цьому, доказів того, що відповідний договір купівлі-продажу майна (нерухомого та рухомого) відбувся саме з вини ОСОБА_2 матеріали справи не містять, натомість, є відомості про те, що саме ОСОБА_1 вчинив відчуження відповідного майна на користь третьої особи.

Твердження апелянта про те, що фактично позивач набула у власність визначене в розписці обладнання вартістю 10000,00 дол. США та до цього часу ним користується, при цьому згодна його повернути лише за умови повернення ОСОБА_1 їй грошей у сумі 10000,00 дол. США., суд апеляційної інстанції оцінює критично, оскільки, як вірно вказано місцевим судом, зі змісту розписки від 14.08.2017 року вбачається, що її предметом є одночасно рухоме та нерухоме майно, тому належним виконанням за нею мав би бути перехід права власності до позивача як на рухоме, так і на нерухоме майно. Окрім того, у вказаній розписці не розмежовано вартість нерухомого та рухомого майна.

Інші доводи апеляційної скарги не містять нових засобів доказування, не спростовують висновків суду першої інстанції та зводяться до незгоди із судовим рішенням без належного обґрунтування нормами права.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).

Суд першої інстанції, встановивши фактичні обставини справи, дав їм належну правову оцінку, дослідив надані сторонами докази, на підставі яких дійшов вірного висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог.
За таких обставин підстав для скасування рішення місцевого суду з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, колегія суддів не вбачає. 

       Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права

Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 382, 383 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , - залишити без задоволення.
Рішення Глобинського районного суду Полтавської області від 29 жовтня 2020 року, - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

ГОЛОВУЮЧИЙ                                                Т.О. Кривчун

СУДДІ                                                        Ю.В. Дряниця

                                                                       О.В. Чумак

Повний текст постанови виготовлено 18.03.2021 року.