ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/755/21 Справа № 192/1213/18 	  	Суддя у 1-й інстанції - Стрельников О. О. Суддя у 2-й інстанції - Пищида  М. М.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2021 року                                                                м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:
        головуючого – Пищиди М.М.
        суддів – Ткаченко І.Ю., Демченко Е.Л.
        за участю секретаря судового засідання – Лященко С.Г.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 27 липня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Святовасилівської сільської ради, третя особа: Головне управління Держгеокадастру Дніпропетровської області про визнання права на земельну частку (пай),-
                                В С Т А Н О В И Л А:
       У липні 2018 року позивач звернувся до суду з позовом до Святовасилівської сільської ради, третя особа: Головне управління Держгеокадастру Дніпропетровської області про визнання права на земельну частку (пай).
       Заявлені позовні вимоги обґрунтовано тим, що з 15 липня 1990 року по 31 вересня 1994 року позивач працював у колгоспі «Жовтнева революція» Солонянського району Дніпропетровської області, різноробочим та скотарем.
       15 липня 1990 року рішенням загальних зборів, він був прийнятий до членів вказаного колгоспу.
       За час роботи в колгоспі він був включений до списків колгоспу «Жовтнева революція» до державного акту на право колективної власності на землю колгоспу під номером 54, але сертифіката про право на земельний пай не отримував.
       Вважає, що оскільки на період затвердження Державного акту на право колективної власності на землю він був членом колгоспу, тому він має право на рівну з іншими членами колгоспу земельну частку (пай) розміром 5,74 умовних кадастрових гектари, але оформити свої права не може оскільки відповідач йому відмовляє в їх оформленні.
       Враховуючи вищевикладене, позивач, з урахуванням уточнених позовних вимог, просив суд: 
       - поновити строк позовної давності звернення за захистом свого права на земельну частку (пай), як пропущений з поважних причин;
       - визнати за ОСОБА_1 право на земельну частку (пай) розміром 5,73 умовних кадастрових гектари, як члена колгоспу “Жовтнева революція” Солонянського району Дніпропетровської області.
       - зобов`язати Солонянську районну державну адміністрацію прийняти рішення про виділення земельного паю в натурі ОСОБА_1 з земель резервного фонду колгоспу “Жовтнева революція” Солонянського району Дніпропетровської області.
       - стягнути судові витрати у справі (а.с.3-6, 101-105).
       Рішенням Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 27 липня 2020 року в задоволені позову ОСОБА_1 про визнання права на земельну частку (пай) – відмовлено (а.с.163-164).
Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити (а.с.167-172).
В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що судом першої інстанції було неповно та неправильно встановлено деякі обставини, що мають значення для справи, внаслідок неправильного дослідження і оцінки наданих суду доказів.
       Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за потрібне апеляційну скаргу залишити без задоволення, виходячи з наступного.
       Судом першої інстанції встановлено, що згідно трудової книжки колгоспника серії НОМЕР_1 від 20 липня 1990 року, ОСОБА_1 , 15 липня 1990 року прийнятий до членів колгоспу «Жовтнева революція».
        31 вересня 1994 року позивач був звільнений з членів колгоспу, за власним бажанням. 
       01 січня 1995 року позивач був прийнятий в КСП «Дружба» (а.с. 7).
       Відповідно до Державного акту на право колективної власності на землю серії ДП Сл№000003 від 09 квітня 1994 року, даний Державний акт виданий колгоспу «Жовтнева революція», акт зареєстровано в Книзі записів державних актів на право колективної власності на землю за № 3 (а.с. 14).
       З додатку до Державного акту ДП Сл№000003 вбачається, що позивач внесений в список до Державного акту під номером 544 (а.с. 15).
       Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивач, який був членом колгоспу «Жовтнева революція», і звільнився з членів колгоспу до перетворення колгоспу в колективне сільськогосподарське підприємство, немає права на пай із земель зазначеного колгоспу, оскільки паювання земель колгоспів не проводилось.
       Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції.
       Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
       Частиною першою статті 5 ЦПК України передбачено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
       Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

       Відповідно до частини дев`ятої статті 5 ЗК України (в редакції від 22 червня 1993 року), кожний член колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства у разі виходу з нього має право одержати свою частку землі в натурі (на місцевості), яка визначається в порядку, передбаченому частинами шостою і сьомою статті 6 цього Кодексу.
       Згідно з частиною першою статті 22 ЗК України, право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і документа, що посвідчує це право.
       Пунктом 1 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» встановлено, що паюванню підлягають сільськогосподарські угіддя, передані у колективну власність колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам, у тому числі створеним на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств. Паювання земель радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств здійснюється після перетворення їх на колективні сільськогосподарські підприємства.
       Відповідно до пункту 2 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям», право на частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишилися членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю.
       Згідно зі статтями 22, 23 ЗК України (у редакції від 22 червня 1993 року) та відповідно до вище зазначеного указу особа набуває право на земельний пай за наявності трьох умов: 1) перебування в членах КСП на час паювання; 2) включення до списку осіб, доданого до державного акта на право колективної власності на землю; 3) одержання КСП цього акта.
       Пунктом 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року №7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» визначено, що сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення земельної ділянки в натурі (на місцевості) та видачі державного акта про право власності на землю. Член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК України, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку.
       Позови громадян, пов`язані з паюванням земель (зокрема, про визнання права на земельну частку (пай), її розмір, незаконність відмови у видачі сертифіката, виділення паю в натурі), можуть бути предметом розгляду судів. Відповідачами в таких справах є КСП, сільськогосподарські кооперативи, районна державна адміністрація, яка затверджувала розмір паю, вирішувала питання про видачу сертифіката, а також виконавчий орган чи орган місцевого самоврядування, що має вирішувати питання про виділення земельної частки (паю) в натурі, тощо.
       Враховуючи зазначене, суд першої інстанції дійшов до вірного висновку, що ОСОБА_1 немає права на пай із земель зазначеного колгоспу, оскільки ОСОБА_1 був членом колгоспу «Жовтнева революція», і звільнився з членів колгоспу до перетворення колгоспу в колективне сільськогосподарське підприємство.
        Колегія суддів вважає безпідставними твердження апелянта про те, що він має право на пай, оскільки він був внесений в список до Державного акту під номером 544, оскільки сам по собі факт включення особи до списку, що є додатком до Державного акта на право колективної власності на землю, не є достатньою підставою для виникнення у особи права на земельну частку (пай). Для цього також необхідно, щоб відповідне КСП отримало державний акт у встановленому законом порядку, а громадянин дійсно перебував у членських відносинах з таким КСП на момент видачі держаного акту.
       Наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків місцевого суду, зводяться до переоцінки доказів і незгоди із висновками суду щодо обставин справи.
       Відповідно до ч.1 ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
       З урахуванням наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що з`ясувавши в достатньо повному об`ємі права та обов`язки сторін, обставини справи, перевіривши доводи та давши їм правову оцінку, суд першої інстанції постановив рішення, що відповідає вимогам закону. Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені наявними в матеріалах справи письмовими доказами.
       На підставі наведеного та враховуючи, що апеляційна скарга не містить доводів щодо неправильності рішення суду, які б були підставою для його скасування, колегія суддів приходить до висновку, що підстави для скасування чи зміни рішення суду відсутні.
       На підставі викладеного, керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381- 384 ЦПК України, колегія суддів, -
П О С Т А Н О В И Л А :
       Апеляційну скаргу ОСОБА_1 — залишити без задоволення.
       Рішення Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 27 липня 2020 року — залишити без змін.
       Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена відповідно до чинного законодавства.
       Судді: