Справа № 127/31566/19
Провадження № 22-ц/801/568/2021
Категорія: 63
Головуючий у суді 1-ї інстанції Медяна Ю. В.
Доповідач:Матківська М. В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 березня 2021 року	Справа № 127/31566/19	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний суд у складі:
Головуючого: Матківської М. В.
Суддів: Войтка Ю. Б., Сопруна В. В.
Секретар: Кузьменко Б. І.
За участю: представника відповідача ОСОБА_1 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 
на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 17 грудня 2020 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій неправомірними та поновлення в черзі на отримання житла,
Рішення ухвалила суддя Медяна Ю. В.
Рішення ухвалено о 14.58 год у м. Вінниці Вінницької області
Дата складання повного тексту рішення – невідома,

Встановив:
21 листопада 2019 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій неправомірними та поновлення в черзі на отримання житла, у якому просив визнати неправомірними дії військової частини НОМЕР_1 щодо прийняття його на квартирний облік з 03 березня 1995 року та зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 поновити його на квартирному обліку з 25 березня 1991 року і стягнути судові витрати.
Свої вимоги мотивував тим, що він проходив військову службу у Збройних силах України. Останнє місце служби – Військова частина НОМЕР_2 (бригада тактичної авіації). Звільнений із Збройних Сил України відповідно до наказу Командувача Повітряних Сил Збройних Сил України № 528 від 09 листопада 2009 року і виключений із списків особового складу військової частини НОМЕР_2 наказом командира військової частини НОМЕР_2 від 21 грудня 2009 року № 272 за п. «б» частини 6 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (за станом здоров`я). За час проходження військової служби і по даний час житлом не забезпечувався і знаходився на квартирному обліку.
Після закінчення військового училища в 1986 році був направлений для проходження військової служби у ГРВН, потім до військової частини НОМЕР_3 (правонаступник – військова частина НОМЕР_4 м. Миргород, кінцевий правонаступник – військова частина НОМЕР_2 (м. Миргород)), де був поставлений на квартирний облік з 25 березня 1991 року. Житлом у м. Миргороді забезпечений не був, мешкав у гуртожитку. В кінці 1999 року за наказом заступника Міністра Оборони України – командувача Військово-Повітряних Сил України № 0336 від 16 листопада 1999 року був переведений для подальшого проходження служби до військової частини НОМЕР_5 (м. Вінниця) – штаб Військово-Повітряних Сил України.
З 02 квітня 2001 року проходив службу у військовій частині НОМЕР_6 (м. Вінниця) 4 об`єднаний вузол зв`язку (правонаступником якої є військова частина НОМЕР_1 ).
Житловою комісією військової частини НОМЕР_1 був поставлений на квартирний облік з 03 березня 1995 року, а також у списки осіб, які мають право на першочергове отримання приміщень з 04 квітня 2005 року.
На початку 2007 року був переведений для подальшого проходження військової служби до військової частини НОМЕР_7 (м. Васильків), де житловою площею з фондів Міністерства Оборони України також не забезпечувався.
У цьому ж році переведений для подальшого проходження військової служби до військової частини НОМЕР_2 (м. Миргород) на посаду начальника служби пожежної безпеки. Згідно протоколу засідання житлової комісії військової частини НОМЕР_2 № 9 від 12 липня 2007 року зарахований на квартирний облік 03 березня 1995 року та у першочерговий список з 04 квітня 2005 року. З посади звільнений в запас у 2009 році і залишився перебувати на квартирному обліку військової частини НОМЕР_2 .
14 серпня 2012 року звернувся до військової частини НОМЕР_2 із заявою про перегляд рішення житлової комісії щодо постановки його на квартирний облік з 03 березня 1995 року та відновити його на квартирному обліку при військовій частині НОМЕР_2 з 25 березня 1991 року. 31 серпня 2012 року він отримав відповідь про відмову.
08 жовтня 2019 року повторно надіслав заяву про визнання дій неправомірними та поновлення його квартирній черзі на отримання житла.
Не отримавши відповідь, він звернувся із даним позовом до суду.
Вважає, що дії військової частини НОМЕР_1 щодо постановки його на квартирний облік з 03 березня 1995 року, а не з 25 березня 1991 року є неправомірними та такими, що порушують його право на отримання житла.
Згідно з абзацом 4 пункту 11 Положення про порядок забезпечення жилою площею в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра Оборони України № 20 від 03 лютого 1995 року, що діяла в період постановки його на квартирний облік, військовослужбовці Збройних Сил України, які перебувають на квартирному обліку при переміщенні по службі на вищу, рівнозначну посаду, а також з вищих посад на нижчі за підставами, передбаченими підпунктами «а», «б», «д» пункту 36 Тимчасового положення про проходження військової служби особами офіцерського складу та підпунктами «а» і «б» пункту 27 Тимчасового положення про проходження військової служби прапорщиками та мічманами, пов`язано з переїздом до іншого гарнізону, приймаються на квартирний облік за новим місцем служби разом із членами їх сімей із збереженням попереднього часу перебування на квартирному обліку за останнім місцем служби, а також у списках, що користуються правом першочергового та позачергового одержання жилих приміщень.
Підставою для перенесення його по черзі військовою частиною НОМЕР_6 , правонаступником якої на даний час є військова частина НОМЕР_1 (м. Вінниця) з 25 березня 1991 року на 03 березня 1995 року став пункт 2 наказу Міністра Оборони України № 20 «Про внесення змін та доповнень до Положення про порядок забезпечення житловою площею в Збройних Силах України», де вказано, у випадках передбачених п. 11 цього Положення, при переміщенні військовослужбовця по службі в інший гарнізон йому зараховується попередній час на квартирному обліку (в списках осіб, що користуються правом першочергового і позачергового отримання жилих приміщень), але не раніше, ніж з дня набрання чинності цим наказом. Даний наказ втратив чинність на підставі наказу Міністра Оброни України № 577 від 06 жовтня 2006 року, який також втратив чинність. 
При перенесенні його в загальній черзі на отримання житла з 25 березня 1991 року на 03 березня 1995 року військова частина НОМЕР_8 (правонаступник – НОМЕР_1 ) невірно тлумачила вимоги п. 2 наказу Міністра Оборони України № 20 «Про внесення змін та доповнень до Положення про порядок забезпечення житловою площею в Збройних Силах України» та застосувала його з порушенням Конституції України, так як обмеження по постановці на квартирний облік з 03 березня 1995 року стосувалось списків осіб, що користуються правом першочергового і позачергового отримання жилих приміщень, а не військовослужбовців, що знаходяться в загальній квартирній черзі. Зазначене Положення і наказ Міністра Оборони України № 20 від 03 лютого 1995 року передбачає збереження попереднього часу на квартирному обліку при переміщенні військовослужбовців з одного гарнізону до іншого, проте, військова частина НОМЕР_6 (правонаступник – військова частина НОМЕР_1 ) застосувала його з порушенням Конституції України, Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», за таких підстав: - на момент виходу даного наказу він уже перебував у правових відносинах із Міністерством Оборони України і вже був зарахований на квартирний облік, а отже, даний наказ не має правових підстав для зворотного застосування у часі до військовослужбовців, які уже знаходились на квартирному обліку; - відповідно до статті 2 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» ніхто не вправі обмежувати військовослужбовців та членів їх сімей у правах і свободах, визначених законодавством України. А відповідно до статті 12 даного Закону держава забезпечує військовослужбовців жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення на підставах, у порядку і відповідно до вимог, встановлених Житловим кодексом України, іншими законами, в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України; - відповідно до статті 3 Конституції України утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави. Відповідно до статті 8 Конституції України остання має вищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України та повинні відповідати їй. Проте, підзаконним, відомчим нормативно-правовим актом порушено його право на перебування в квартирній черзі на отримання житла з 25 березня 1991 року.
Позивач вважає, що військова частина НОМЕР_6 , правонаступником якої є військова частина НОМЕР_1 , надаючи йому довідку про перебування на квартирному обліку з 03 березня 1995 року, а не з 25 березня 1991 року, порушила Конституцію України, Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» і його право на своєчасне отримання житла, у зв`язку з чим звернувся до суду із даним позовом за захистом свого порушеного права.
Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 17 грудня 2020 року в задоволенні позову ОСОБА_2 до Військової частини НОМЕР_9 про визнання дій неправомірними та поновлення в черзі на отримання житла, відмовлено.
В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду і прийняти нове рішення, відповідно до якого його позовні вимоги відносно неправомірних дій військової частини НОМЕР_1 щодо прийняття його на квартирний облік з 03 березня 1995 року задовольнити та зобов`язати військову частину НОМЕР_1 поновити його на квартирному обліку з 25 березня 1991 року.
Зазначив, що рішення суду прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, судом неповно з`ясовані обставини, що мають значення для справи, а тому рішення підлягає до скасування.
Доводи апеляційної скарги позивача полягають у тому, що висновки суду відносно не оскарження ним довідки з попереднього місця служби від 27 листопада 2006 року, із якої вбачається, що його було поставлено на квартирний облік з 03 березня 1995 року, не відповідають дійсності та суперечать Конституції України і відповідним законам України, оскільки зазначену довідку і саме рішення щодо постановки його на квартирний облік у черзі з 03 березня 1995 року він оскаржував неодноразово.
Військова частина НОМЕР_8 , правонаступником якої є військова частина НОМЕР_1 , надаючи йому довідку про перебування на квартирному обліку з 03 березня 1995 року, а не з 25 березня 1991 року, порушила Конституцію України, Закон України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» і його право на своєчасне отримання житла, а також невірно тлумачила вимоги п. 2 наказу Міністра Оборони України № 20 «Про внесення змін та доповнень до Положення про порядок забезпечення житловою площею в Збройних Силах України» та застосувала його з порушенням Конституції України, так як обмеження по постановці на квартирний облік з 03 березня 1995 року стосувалось списків осіб, що користуються правом першочергового і позачергового отримання жилих приміщень, а не військовослужбовців, що знаходяться в загальній черзі, у якій перебував він із 25 березня 1991 року. 
Суд першої інстанції у порушення наведених вимог закону не взяв до уваги його доводів та належним чином не дослідив всіх обставин справи, у зв`язку з чим виніс незаконне і необґрунтоване рішення.
Відповідач Військова частина НОМЕР_1 надіслала відзив на апеляційну скаргу, в якому просить у задоволенні апеляційної скарги відмовити, вказавши на те, що ОСОБА_2 неодноразово звертався із аналогічними позовними вимогами до суду, оскаржуючи рішення житлової комісії Військової частини НОМЕР_6 . Позивач не перебуває на обліку для поліпшення житлових умов у Військовій частині НОМЕР_1 , яка з 29 грудня 2006 року є правонаступником Військової частини НОМЕР_6 . Позивач оскаржує рішення житлової комісії, яке було прийнято до 24 вересня 2005 року, при цьому не долучає до матеріалів справи самого документу, який ним оскаржується. При перенесенні позивача з квартирної черги з 25 березня 1991 року на 03 березня 1995 року житлова комісія Військової частини НОМЕР_6 діяла правомірно, відповідно до пункту 2 наказу Міністерства Оборони України № 20 від 03 лютого 1995 року «Про внесення змін до Положення «Про порядок забезпечення жилою площею в Збройних Силах України». Крім того, позивач пропустив строк позовної давності, зазначений у статті 255 ЦК України. 
В судовому засіданні представник відповідача заперечив проти задоволення апеляційної скарги, просить її відхилити і залишити без змін рішення суду.
Позивач, будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи, у судове засідання не з`явився.
За правилами статті 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Матеріали справи містять відомості про вручення позивачу судової повістки 27 лютого 2021 року, клопотання про відкладення розгляду справи позивач не надавав, тому неявка позивача не перешкоджає розгляду справи у його відсутність.
Суд апеляційної інстанції, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали цивільної справи, дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення за таких підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що позивач ОСОБА_2 перебував на квартирному обліку у Військовій частині НОМЕР_3 з 25 березня 1991 року із складом сім`ї у три особи, а також у списках осіб, які мають право на першочергове, позачергове отримання жилих приміщень – ні, проживав у гуртожитку, що вбачається із довідки №136 від 03 грудня 1999 року, виданої Лубенською квартирно-експлуатаційною частиною району (а. с. 11).
Згідно довідки Військової частини НОМЕР_6 м. Вінниці № 1808 від 27 листопада 2006 року ОСОБА_2 перебував на квартирному обліку у Військовій частині НОМЕР_6 з 03 березня 1995 року із складом сім`ї 3 особи, а також у списках осіб, які мають право на першочергове отримання жилих приміщень з 04 квітня 2005 року. Проживав на приватній квартирі (а. с. 12).
Згідно довідки № 82 виданої 22 березня 2007 року Військовою частиною НОМЕР_7 ОСОБА_2 за період проходження служби у Військовій частині НОМЕР_7 з 12 лютого 2007 року по 26 березня 2007 року житловою площею з фондів Міністерства оборони України не забезпечувався (а. с. 13).
Із витягу з протоколу засідання житлової комісії Військової частини НОМЕР_2 № 9 від 12 липня 2007 року слідує, що ОСОБА_2 був поставлений в загальну чергу при військовій частині із включенням у списки безквартирних складом сім`ї 4 особи, з 03 березня 1995 року та у першочерговий список з 04 квітня 2005 року як учасник бойових дій на підставі п. 4 ст. 44 Постанови Ради Міністрів УРСР і Української республіканської Ради професійних спілок від 11 грудня 1984 року № 470 «Про затвердження Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов і надання їм жилих приміщень в Українській РСР» (довідка КЕВ м. Вінниці № 1808 від 27 листопада 2006 року) (а. с. 14).
ОСОБА_2 звільнений із Збройних Сил України відповідно до наказу Командувача Повітряних Сил Збройних Сил України № 528 від 09 листопада 2009 року і виключений із списків особового складу Військової частини НОМЕР_2 наказом командира Військової частини НОМЕР_2 від 21 грудня 2009 року № 272 за п. «б» частини 6 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (за станом здоров`я) (а. с 9, 10). 
Згідно ухвали Замостянського районного суду м. Вінниці від 17 грудня 2004 року, яка набрала законної сили 23 грудня 2004 року, ОСОБА_2 звертався до суду із позовом до Військової частини НОМЕР_6 про постановлення на квартирний облік і цей позов залишений без розгляду по причині повторної неявки позивача у судове засідання (а. с. 32).
Рішенням (заочним) Замостянського районного суду м. Вінниці від 04 грудня 2005 року задоволено позов ОСОБА_2 до Військової частини НОМЕР_6 про постановку на квартирний облік. Визнано рішення житлової комісії Військової частини НОМЕР_6 (протокол № 47 від 25 травня 2001 року) в частині постановки на квартирний облік ОСОБА_2 незаконним і зобов`язано житлову комісію Військової частини НОМЕР_6 поставити ОСОБА_2 на квартирний облік з 25 березня 1991 року (а. с. 29).
Ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 23 січня 2007 року заочне рішення Замостянського районного суду м. Вінниці від 04 грудня 2005 року скасовано і направлено справу на новий розгляд в той же суд іншим складом (а. с. 30-31). 
Рішенням Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 21 грудня 2012 року (справа № 1620/2578/2012, провадження 2/1620/982/2012), яке набрало законної сили 08 січня 2013 року, відмовлено у задоволені позовних вимог ОСОБА_2 про визнання неправомірними дій Військової частини НОМЕР_2 м. Миргород щодо прийняття рішення в 2007 році по зарахуванню його на квартирний облік в загальній черзі з 03 березня 1995 року без врахування часу перебування на загальному квартирному обліку за попереднім місцем служби з 25 березня 1991 року, зобов`язання Військової частини НОМЕР_2 та житлової комісії Військової частини НОМЕР_2 поновити його на квартирному обліку в загальній черзі з 25 березня 1991 року (а. с. 33-36).
Як вбачається із цього архівного рішення позивач ОСОБА_2 подав в суд позов до відповідачів – військової частини НОМЕР_2 м. Миргород Полтавської області і житлової комісії Військової частини НОМЕР_2 і за участю третьої особи – військової частини НОМЕР_1 (правонаступника військової частини НОМЕР_6 ) про визнання дій неправомірними та поновлення в черзі на отримання житла.
Підставою для відмови у задоволенні даного позову суд у своєму рішенні вказав, що у судовому засіданні встановлено не порушення відповідачами права позивача ОСОБА_2 щодо неправомірності дій відповідача та відмови в поновленні його в черзі на отримання житла з 25 березня 1991 року, оскільки його правомірно на підставі довідки з попереднього місця служби від 27 листопада 2006 року, яка ним не оскаржена, було поставлено на квартирний облік з 03 березня 1995 року (а. с. 33-36).
Із ухвали Вінницького міського суду Вінницької області від 29 квітня 2013 року, яка набрала законної сили, і якою задоволено заяву позивача та залишено без розгляду позов ОСОБА_2 до Військової частини НОМЕР_1 Житлової комісії Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій неправомірними та поновлення в черзі на отримання житла, без розгляду, вбачається, що ОСОБА_2 звертався в суд із позовом до Військової частини НОМЕР_1 , житлової комісії Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій неправомірними і поновлення в черзі на отримання житла та у судовому засіданні подав заяву про залишення його позовної заяви без розгляду (а. с. 37). 
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що позивач, згідно довідки із попереднього місця служби від 27 листопада 2006 року, яка ним не оскаржувалась, був поставлений на квартирний облік з 03 березня 1995 року і в списках осіб, що мають право на першочергове отримання жилих приміщень з 04 квітня 2005 року, та на підставі цієї довідки житловою комісією військової частини НОМЕР_2 , правонаступником якої є військова частина НОМЕР_1 , правомірно було прийнято рішення 12 липня 2007 року за № 9 про постановку на квартирний облік ОСОБА_2 з 03 березня 1995 року і в списках осіб, що мають право на першочергове отримання жилих приміщень з 04 квітня 2005 року. 
Апеляційний суд вважає такий висновок суду першої інстанції частково правильним.
За змістом статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.
Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей визначає Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», який також встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.
Згідно з ч. 1, 3, 4 ст. 43 ЖК УРСР громадяни, які перебувають на обліку потребуючих поліпшення житлових умов, жилі приміщення надаються в порядку черговості. З числа громадян, взятих на облік потребуючих поліпшення житлових умов складаються списки осіб, які користуються правом першочергового одержання жилих приміщень. Черговість надання жилих приміщень визначається за часом взяття на облік (включення до списків осіб, які користуються правом першочергового одержання жилих приміщень).
Статтею 45 ЖК України визначені особи, потребуючі поліпшення житлових умов, жилі приміщення яким надаються у першу чергу (частина 1), а згідно частини 2 цієї статті право першочергового одержання жилого приміщення може бути надано й іншим категоріям громадян, визначених законодавством України.
Відповідно до частини 1 статті 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» держава забезпечує військовослужбовців жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення на підставах, у межах норм і відповідно до вимог, встановлених Житловим кодексом Української РСР, іншими законами, в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Облік військовослужбовців та членів їх сімей, які потребують поліпшення житлових умов, надання житлових приміщень для постійного проживання, ведеться відповідно до Порядку забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1081 від 03 серпня 2006 року, згідно пункту 22 якого облік військовослужбовців, які потребують поліпшення житлових умов, ведеться у військових частинах та квартирно-експлуатаційних органах. 
Відповідно до пункту 24 цього Порядку військовослужбовці зараховуються на облік згідно з рішенням житлової комісії військової частини, яке затверджується командиром військової частини. 
У рішенні зазначаються дата зарахування на облік, склад сім`ї, підстави для зарахування на облік, вид черговості (загальна черга, в першу чергу, поза чергою), а також підстави включення до списків осіб, що користуються правом першочергового або позачергового одержання житлових приміщень, а в разі відмови в зарахуванні на облік - підстави відмови з посиланням на відповідні норми законодавства. 
На засіданні житлової комісії має право бути присутнім військовослужбовець, стосовно якого вирішується питання зарахування на облік. 
Датою зарахування на облік вважається день, коли житловою комісією військової частини винесено рішення про зарахування військовослужбовця на облік. 
Військовослужбовці, зараховані на облік, заносяться до книги обліку осіб, що перебувають в черзі на одержання житла. 
Згідно пункту 11 Положення про порядок забезпечення жилою площею в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра Оборони України від 23 грудня 1992 року № 220 із змінами та доповненнями, внесеними наказом Міністра Оборони України від 03 лютого 1995 року № 20, який був чинним на час постановлення позивача на квартирний облік і втратив чинність згідно із наказом Міністра Оборони України від 06 жовтня 2006 року № 577, військовослужбовці беруться на квартирний облік рішенням житлової комісії військової частини, затвердженим командиром військової частини. На засіданні комісії має право бути присутнім військовослужбовець, відносно якого вирішується питання прийняття на квартирний облік (абзац 1). 
В рішенні вказується дата прийняття на облік, склад сім`ї, підстави для прийняття на облік, вид черги надання житлових приміщень (загальна черга, в першу чергу), а у випадку відмови в прийнятті на облік – підстави відмови з посиланням на відповідну норму житлового законодавства (абзац 2). 
Датою постановки на квартирний облік вважається день, коли було винесене рішення житловою комісією військової частини про прийняття на квартирний облік. День прийняття на квартирний облік визначає місце військовослужбовця на одержання житлового приміщення (абзац 3). 
Військовослужбовці Збройних Сил України, які перебувають на квартирному обліку, при переміщенні по службі на вищу, рівнозначну посаду, а також з вищих посад на нижчі за підставами, передбаченими підпунктами «а», «б» та «д» пункту 36 Тимчасового положення про проходження військової служби особами офіцерського складу та підпунктами «а» та «б» пункту 27 Тимчасового положення про проходження військової служби прапорщиками та мічманами (затверджені Указом Президента України від 13 травня 1993 року N 174/93), пов`язаному з переїздом до іншого гарнізону, приймаються на квартирний облік за новим місцем служби разом з членами їх сімей зі збереженням попереднього часу перебування на квартирному обліку за останнім місцем служби, а також у списках осіб, що користуються правом першочергового та позачергового одержання жилих приміщень (абзац 4).
Обґрунтовуючи позовні вимоги ОСОБА_2 у позові вказав, що Військова частина НОМЕР_6 , правонаступником якої є Військова частина НОМЕР_1 , перенесла його по черзі з 25 березня 1991 року на 03 березня 1995 року на підставі пункту 2 наказу Міністра Оборони України № 20 «Про внесення змін та доповнень до Положення про порядок забезпечення житловою площею в Збройних Силах України», при цьому відповідач не вірно тлумачив вимоги даного пункту 2, оскільки обмеження по постановці на квартирний облік з 03 березня 1995 року стосувалось списків військовослужбовців, що мають право першочергового і позачергового отримання жилих приміщень, а не військовослужбовців, що перебувають в загальній черзі (а. с. 2-4).
Згідно пункту 2 наказу Міністра Оборони України від 03 лютого 1995 року № 202 «Про внесення змін і доповнень до Положення про порядок забезпечення жилою площею в Збройних Силах України», у випадках, передбачених абзацом четвертим пункту 11 зазначеного Положення, при переміщенні військовослужбовця по службі в інший гарнізон йому зараховується попередній час перебування на квартирному обліку (в списках осіб, що користуються правом першочергового і позачергового отримання жилих приміщень), але не раніше, ніж з дня набрання чинності цим наказом.
При цьому позивач не надав доказів на підтвердження того, що саме такі дії, які він просить визнати неправомірними, вчинив відповідач по справі – військова частина НОМЕР_1 чи військова частина НОМЕР_6 , правонаступником якої є відповідач, або таке рішення про його перенесення у квартирній черзі приймалося саме відповідачем по справі – Військовою частиною НОМЕР_1 чи Військовою частиною НОМЕР_6 , правонаступником якої є відповідач по справі.
Проте, позивач як докази надав до суду витяг з протоколу засідання житлової комісії Військової частини НОМЕР_2 № 9 від 12 липня 2007 року «Про зарахування військовослужбовців на квартирний облік», відповідно до якого ОСОБА_2 був поставлений в загальну чергу при військовій частині із включенням у списки безквартирних складом сім`ї 4 особи, з 03 березня 1995 року та у першочерговий список з 04 квітня 2005 року як учасник бойових дій на підставі п. 4 ст. 44 Постанови Ради Міністрів УРСР і Української республіканської Ради професійних спілок від 11 грудня 1984 року № 470 «Про затвердження Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов і надання їм жилих приміщень в Українській РСР» (довідка КЕВ м. Вінниці № 1808 від 27 листопада 2006 року) (а. с. 14), а також заяву датовану і підписану ним 08 жовтня 2019 року, адресовану до Військової частини НОМЕР_2 і житлової комісії Військової частини НОМЕР_2 , про визнання дій неправомірними та поновлення в черзі на отримання житла, в якій позивач просив переглянути рішення житлової комісії Військової частини про постановку на квартирний облік з 03 березня 1995 року та відновити на квартирному обліку при Військовій частині НОМЕР_2 з 25 березня 1991 року, згідно довідки Лубенської КЕЧ № 136 від 03 грудня 1999 року на підставі п. 3.7 наказу Міністра Оборони України від 06 жовтня 2006 року № 577 (а. с. 15).
Як вбачається із позовної заяви позивач ОСОБА_2 не заявляв позовних вимог до Військової частини НОМЕР_2 .
Таким чином, позивач заявивши вимоги до Військової частини НОМЕР_1 про визнання неправомірними її дій у вигляді прийняття його на квартирний облік з 03 березня 1995 року, не зазначив і не надав належних, допустимих та достовірних доказів, які б свідчили про те, що дійсно саме цей відповідач – військова частина НОМЕР_1 вчинив відповідні дії щодо прийняття позивача на квартирний облік і які саме дії по прийняттю позивача на квартирний облік чи по перенесенню його в черзі по квартирному обліку, вчинив відповідач – Військова частина НОМЕР_1 , зокрема, не зазначив і не надав відповідного рішення житлової комісії про зарахування його на квартирний облік.
Позивач, зазначаючи у позовній заяві про те, що він був поставлений на квартирний облік житловою комісією Військової частини НОМЕР_6 (правонаступником якої є Військова частина НОМЕР_1 ), підтвердив цю обставину довідкою № 1808 від 27 листопада 2006 року, яка не є належним, допустимим і достовірним доказом, згідно правил статей 76, 77, 78 і 79 ЦПК України.
У позовній заяві позивач вказав, що він залишився перебувати на квартирному обліку по цей час у Військовій частині НОМЕР_2 .
На виконання вимог пункту 5 частини 3 статті 175 ЦПК України у заявленому позові ОСОБА_2 виклав обставини, якими обґрунтував свої вимоги та зазначив докази, що підтверджують вказані ним обставини. Так позивач зазначив, що згідно протоколу засідання житлової комісії Військової частини НОМЕР_2 (м. Миргород) № 9 від 12 липня 2007 року він був зарахований на квартирний облік з 03 березня 1995 року і не погоджуючись із такою датою, 08 жовтня 2019 року він подав до Військової частини НОМЕР_2 і житлової комісії цієї військової частини заяву, якою просив переглянути рішення житлової комісії про постановку на квартирний облік з 03 березня 1995 року і відновити його на квартирному обліку при цій Військовій частині НОМЕР_2 з 25 березня 1991 року, та надав відповідні докази – витяг з протоколу засідання № 9 від 12 липня 2007 року і заяву від 08 жовтня 2019 року (а. с. 14, 15).
Проте, виклавши таким чином своє обґрунтування позовних вимог, позивач ОСОБА_2 не заявив їх до відповідача – Військової частини НОМЕР_2 та не оскаржив прийняте її житловою комісією рішення № 9 від 12 липня 2007 року, а відповідачем зазначив лише Військову частину НОМЕР_1 .
Відповідно, визначений позивачем ОСОБА_2 відповідач – Військова частина НОМЕР_1 не може відповідати за дії, вчинені іншою особою – Військовою частиною НОМЕР_2 .
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції у своєму рішення вказав, що згідно довідки із попереднього місця служби позивача від 27 листопада 2006 року, яка ним не оскаржувалась, він був поставлений на квартирний облік з 03 березня 1995 року і в списках осіб, що мають право на першочергове отримання жилих приміщень з 04 квітня 2005 року, та на підставі цієї довідки житловою комісією військової частини НОМЕР_2 , правонаступником якої є військова частина НОМЕР_1 , правомірно було прийнято рішення 12 липня 2007 року за № 9 про постановку на квартирний облік ОСОБА_2 з 03 березня 1995 року і в списках осіб, що мають право на першочергове отримання жилих приміщень з 04 квітня 2005 року. 
Такі зазначені у судовому рішенні обставини не відповідають фактичним обставинам справи, оскільки військова частина НОМЕР_1 не є правонаступником військової частини НОМЕР_2 , яка прийняла рішення № 9 від 12 липня 2007 року, яке суд визнав правомірним, про постановлення ОСОБА_2 на квартирний облік з 03 березня 1995 року.
Відповідач – Військова частина НОМЕР_1 є правонаступником Військової частини НОМЕР_6 , що встановлено матеріалами справи, у тому числі, на підставі частини 4 статті 82 ЦПК України, рішенням Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 21 грудня 2012 року, яке набрало законної сили 08 січня 2013 року (а. с. 33-36).
За правилами статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення, зокрема є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи та невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.
Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини (ч. 4 ст. 376 ЦПК України). 
З урахуванням викладеного апеляційний суд прийшов до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги позивача та зміну рішення суду першої інстанції лише мотивувальної його частини, а в іншій частині рішення суду залишається без змін.
На підставі викладеного і керуючись ст. 367, 374, 376, 381-382 ЦПК України, суд 
Постановив:
Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.
Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 17 грудня 2020 року змінити у мотивувальній частині рішення, виклавши його в редакції цієї постанови.
В іншій частині рішення залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.
На постанову може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Головуючий	М. В. Матківська  	
Судді	Ю. Б. Войтко  	
  	В. В. Сопрун  	

Повний текст судового рішення складено 12 березня 2021 року