Справа № 465/1043/20                                Головуючий у 1 інстанції: Ванівський Ю.М. 
Провадження № 22-ц/811/2555/20                        Доповідач в 2-й інстанції: Ніткевич А. В. 
Категорія: 36

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
       26 січня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:
головуючого судді - Ніткевича А.В. 
суддів: Бойко С.М., Копняк С.М., 
розглянувши в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, в приміщенні Львівського апеляційного суду в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Львівського міського комунального підприємства по обслуговуванню та ремонту житла «Айсберг» на рішення Франківського районного суду м. Львова від 06 серпня 2020 року в складі судді Ванівського Ю.М. у справі за позовом Львівського міського комунального підприємства по обслуговуванню та ремонту житла «Айсберг» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-
встановила:
У лютому 2020 року позивач ЛМКП «Айсберг» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
Вимоги обґрунтовував тим, що відповідачка користується двома нежитловими приміщеннями, одне з них знаходиться на АДРЕСА_1 , друге - на АДРЕСА_2 , по яких житлово комунальні послуги надає ЛМКП «Айсберг».
Приміщення знаходяться у багатоквартирних житлових будинках, утримання та експлуатацію якого здійснює ЛМКП по ремонту та обслуговуванню житла «Айсберг», відтак між сторонами виникли відносини, що породжують цивільні права та обов`язки, оскільки заявник надає житлово-комунальні послуги, а боржник ними користується.
Неправомірні дії боржника призвели до порушення майнових прав та законних інтересів заявника, оскільки через несвоєчасність проведення розрахунків із заявником ЛКП «Айсберг» має заборгованість перед організаціями - виробниками комунальних послуг,
Відповідачці неодноразово надсилалась претензії, однак на такі вона не реагує.
Станом на січень 2020 року утворилась заборгованість по експлуатаційних витратах на утримання нежитлових приміщень, зокрема за надані послуги по приміщенню на АДРЕСА_1 за період з січня 2017 року по грудень 2019 року у сумі 17 975 грн. 40 коп., проплати здійснювались 26.06.17 року у сумі 1000 грн., 26.12.2017 року у сумі 2000 грн., 27.07.2018 року у сумі 560 грн. В свою чергу, за надані послуги по приміщенню на АДРЕСА_2 заборгованість за період з січня 2017 року по грудень 2019 року складає 10 643 грн. 36 коп., проплати здійснювались 26.12.2017 року у сумі 2000 грн., 27.07.2018 року у сумі 1000 грн., 25.10.2018 року у сумі 600 грн.
Разом за два приміщення заборгованість по експлуатаційних витратах на утримання нежитлових приміщень становить за період з січня 2017 року по грудень 2019 року у сумі 28618 грн. 76 коп. Просив позов задовольнити.
Оскаржуваним рішенням Франківського районного суду м. Львова від 06 серпня 2020 року у задоволенні позову Львівського міського комунального підприємства по обслуговуванню та ремонту житла «Айсберг» до ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості – відмовлено.
Рішення суду оскаржив позивач ЛМКП «Айсберг», вважає рішення таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права.
В апеляційній скарзі зазначає, що відповідачка ОСОБА_1 є власницею приміщень, які знаходяться у будинках на АДРЕСА_1 та на АДРЕСА_2 , житлово-комунальні послуги у яких надає ЛМКП «Айсберг».
Покликається на те, що згідно рішення виконавчого комітету Львівської міської ради від 08.06.2007 № 365 «Про визначення виконавця житлово-комунальних послуг у м. Львові», виконавцем житлово-комунальних послуг у житлових будинках м. Львова визначено ЛКП.
Також, позивач звертає увагу на факт затвердження Типового договору про відшкодування експлуатаційних витрат на утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, які надаються ЛКП, відтак мешканцям розроблено, відповідно до постанов КМУ та затверджено рішенням виконавчого комітету Львівської міської ради від 26.12.2008 №1431 «Про встановлення тарифів на послуги з утримання будинків та прибудинкових територій для населення у м. Львові індивідуально по кожному будинку» тарифи на утримання.
Щомісячний розрахунок вартості отриманих житлово-комунальних послуг проводиться відповідно до Методики розрахунку ставки експлуатаційних витрат на утримання нежитлових приміщень, в житловому фонді, що є комунальною власністю м. Львова», затвердженої ухвалою Львівської міської ради № 554 від 28.11.1996.
Вважає, що між сторонами виникли зобов`язання та відносини, які породжують цивільні права та обов`язки, оскільки позивач надає житлово-комунальні послуги, а відповідачка ними користується.
Просить скасувати рішення Франківського районного суду м. Львова від 06 серпня 2020 року та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити. Стягнути на користь позивача понесені судові витрати.
Відзиву на апеляційну скаргу не надходило.
Відповідно до частини 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою апеляційне провадження.
Апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (ч. 1 ст. 369 ЦПК України).
Згідно із ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
З матеріалів справи вбачається, що позивач звернувся до суду першої інстанції з вимогами щодо стягнення заборгованості за надані житлово-комунальні послуги, сумарний розмір якої не перевищує ста прожиткових мінімумів для працездатних осіб.
Враховуючи наведене, справа призначена для розгляду апеляційним судом в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
При цьому, виключно бажання сторони у справі викласти під час публічних слухань свої аргументи, які вже висловлені, зокрема, у позові заяві та апеляційній скарзі, не зумовлюють необхідність призначення до розгляду справи з викликом її учасників (ухвала Великої Палати Верховного Суду у справі № 668/13907/13-ц).
Разом з цим, згідно із ч. 1 ст. 8 ЦПК України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи, відтак колегія суддів інформувала учасників справи про час і день розгляду справи, шляхом оприлюднення інформації про розгляд справи на офіційному сайті Львівського апеляційного суду.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, межі та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скаргу необхідно залишити без задоволення враховуючи таке.
Провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи (ч. 3 ст. 3 ЦПК України).
Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно із статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Частиною 6 цієї ж статті визначено, що в суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що в матеріалах справи наявні акти-претензії до ОСОБА_1 щодо виконання зобов`язання за надані послуги, однак в матеріалах справи відсутні будь-які докази щодо правомірного стягнення коштів за надані послуги з відповідача, так як перед судом не доведено факту споживання таких послуг саме ОСОБА_1 , відтак дійшов висновку, що обставини, на які посилається позивач, нічим не підтверджуються. 
Судом встановлено такі фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини.
Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 10.09.2020, відповідачка ОСОБА_1 є власницею комори в підвалі загальною площею 170,1 кв.м. у АДРЕСА_2 та інших нежитлових приміщень, 1-го повершу від 20А-1 по 20А-12, загальна площа 188 кв.м., а також комори в підвалі, нежитлового приміщення загальною площею 56,8 кв.м. на АДРЕСА_3 (а.с. 44-51). 
Зазначені обставини фактично спростовують висновки суду першої інстанції стосовно того, що відповідачка не є власником приміщень, які знаходяться за адресами: АДРЕСА_2 , АДРЕСА_1 , чи їх орендарем.
Рішенням виконавчого комітету Львівської міської ради №365 від 08.06.2007 року «Про визначення виконавця житлово-комунальних послуг у м. Львові», Львівські комунальні підприємства визначено виконавцями житлово-комунальних послуг у м.Львові.
Таким чином, утримання та експлуатацію багатоквартирних житлових будинках у яких знаходяться приміщення, за адресами: АДРЕСА_2  та АДРЕСА_1 ,здійснює позивач Львівське міське комунальне підприємство по ремонту та обслуговуванню житла «Айсберг». 
Звертаючись із позовними вимогами ЛМКП «Айсберг» зазначало, що відповідачка є споживачем послуг, які надаються підприємством та зобов`язана своєчасно вносити плату за такі, однак свої обов`язки відповідачка належним чином не виконує, у зв`язку із чим утворилась заборгованість, яку просить стягнути у судовому порядку. Сумарно за два приміщення заборгованість по експлуатаційних витратах на утримання таких становить за період з січня 2017 року по грудень 2019 року у сумі 28 618 грн. 76 коп.
Спеціальним законом, який регулює відносини, що виникають у процесі надання та споживання житлово-комунальних послуг є ЗУ «Про житлово-комунальні послуги».
Зокрема, предметом регулювання цього Закону є відносини, що виникають у процесі надання споживачам послуг з управління багатоквартирним будинком, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення та поводження з побутовими відходами, а також відносини, що виникають у процесі надання послуг з постачання та розподілу електричної енергії і природного газу споживачам у житлових, садибних, садових, дачних будинках.
Згідно статті 6 Закону Учасниками правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг є: споживачі (індивідуальні та колективні); управитель; виконавці комунальних послуг.
Перелік житлово-комунальних послуг визначений статтею 5 цього Закону.
До житлово-комунальних послуг належать, зокрема житлові послуги - послуга з управління багатоквартирним будинком, яка включає: утримання спільного майна багатоквартирного будинку, зокрема прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, виконання санітарно-технічних робіт, обслуговування внутрішньобудинкових систем (крім обслуговування внутрішньобудинкових систем, що використовуються для надання відповідної комунальної послуги у разі укладення індивідуальних договорів про надання такої послуги, за умовами яких обслуговування таких систем здійснюється виконавцем), утримання ліфтів тощо; купівлю електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку; поточний ремонт спільного майна багатоквартирного будинку.
Індивідуальний споживач зобов`язаний укладати договори про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом та оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами (ч. 2 ст. 7 Закону).
Схожі за змістом норми містились і у ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції від 24.06.2004 року з подальшими змінами), який втратив чинність 01.05.2019, на підставі ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» 2189-VIII в редакції від 02.04.2020, який чинний на даний час.
Відповідно до ст. 67 ЖК УРСР плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами.
Статтею 68 ЖК УРСР передбачено, що наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги.
Тобто, споживач - фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальні послуги, зобов`язаний сплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом, згідно із п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції від 24.06.2004 року).
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.
Так, в матеріалах справи наявні Вимоги-претензії до ОСОБА_1 щодо виконання зобов`язання за надані послуги, а саме сплати заборгованості за експлуатаційні витрати, до яких долучені Акти звірки взаємних розрахунків за відповідні періоди.
Зокрема, як вбачається з Актів звірки взаємних розрахунків за період з січня 2017 року по жовтень та грудень 2019 року (за відповідними адресами нерухомого майна), відповідачка здійснювала проплати за отримані послуги,що свідчить про визнання нею нарахувань за такі та цивільно-правових відносин з позивачем в принципі.
Натомість, колегія суддів звертає увагу на те, що оплати на які покликається позивач, були проведені в добровільному порядку. 
Пунктом 6 частини 1 статті 20 вказаного Закону (в редакції від 24.06.2004) передбачено лише два випадки, коли споживач має право на несплату вартості житлово-комунальних послуг: за період тимчасової відсутності споживача та/або членів його сім`ї при відповідному документальному оформленні; за період фактичної відсутності житлово-комунальних послуг, визначених договором у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. 
Схоже визначено і у ст. 7 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги», який чинний наданий час, а саме: споживач має право на неоплату вартості комунальних послуг (крім постачання теплової енергії) у разі їх невикористання (за відсутності приладів обліку) за період тимчасової відсутності в житловому приміщенні (іншому об`єкті нерухомого майна) споживача та інших осіб понад 30 календарних днів, за умови документального підтвердження відповідно до умов договорів про надання комунальних послуг.
Разом з цим, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що на підтвердження надання відповідачці житлово-комунальних послуг, в частині експлуатаційних витрат на утримання нежитлових приміщень, позивачем не надано відповідного переліку наданих послуг, їх обсягу та відповідно розрахунку вартості таких.
При цьому, цивільний процес має диспозитивний характер, що означає, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, тому звернувшись в суд з позовом про захист свого вже порушеного права, тобто стягнення заборгованості за комунальні послуги вже в примусовому порядку, позивач на підставі відповідних доказів (розрахунків) повинен довести обставини, які мають значення для справи і на які він посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, тобто правову та фактичну сторони вимог.
Таким чином, судова колегія вважає, що місцевий суд правильно встановив фактичні обставини справи, застосував матеріальний закон та дотримався процедури розгляду, передбаченої ЦПК України, тому підстави для скасування рішення суду відсутні. 
Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст. 259, 367, 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України,  колегія суддів, -
постановила:
Апеляційну скаргу Львівського міського комунального підприємства по обслуговуванню та ремонту житла «Айсберг» – залишити без задоволення.
Рішення Франківського районного суду м. Львова від 06 серпня 2020 року– залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня прийняття, може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 26 січня 2021 року.

Головуючий: А.В. Ніткевич 

Судді:        С.М. Бойко

С.М. Копняк